Справа № 753/21118/25				Головуючий у І інстанції Заруба П.І.	
Провадження № 33/824/1920/2026 Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП				Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р. 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої , на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року, якою щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-7 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 741158, 27 вересня 2025 о 23.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив сімейну сварку з співмешканкою ОСОБА_2 , в ході якої ображав нецензурною лайкою, виганяв з квартири, чим своїми діями завдав психологічного болю. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито, оскільки враховуючи те, що до матеріалів справи не надано достатніх та переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства щодо ОСОБА_2 суддя дійшов висновку про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі представник потерпілої просить постанову скасувати у частині закриття справи про адміністративне правопорушення та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції з дотриманням прав сторони захисту, зокрема: надання доступу до матеріалів справи через систему електронного суду; забезпечення участі представника потерпілої в судовому засіданні у режимі відеоконференції; надання можливості долучити нові докази, які раніше не подавалися через порушення права на ознайомлення з матеріалами справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив процесуальні права потерпілої та сторони захисту, оскільки не забезпечив доступ до матеріалів справи та можливості участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Також, через відсутність доступу до матеріалів справи, сторона захисту не мала можливості подати докази, які б підтримали її позицію.

Зазначає, що суд не лише не завантажив матеріали справи до системи E-COURTS, а й не відповів на запит відповідача, що очевидно перешкоджало ознайомитися з матеріалами справи та подати відзив на позов, що є суттєвим порушенням її прав та обов`язків за нормами ЦПК України, а також вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На апеляційну скаргу захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судді суду першої інстанції - без зміни.
Заслухавши представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.173-2 передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Законупередбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАПнеобхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, лише словесні погрози та агресивна провокація на конфлікт не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Доводи апеяційної скарги про те, що він не був ознайомлений з матеріалами справи у зв`язку з невідображенням або незавантаженням матеріалів провадження до підсистеми «Електронний суд», колегія суддів вважає необґрунтованими.

Сам по собі факт відсутності матеріалів справи в електронному кабінеті не свідчить про порушення права особи на захист та не є безумовною підставою для скасування постанови суду. Положення КУпАП не пов`язують можливість реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи виключно з функціонуванням підсистеми «Електронний суд». Таке право може бути реалізоване шляхом безпосереднього ознайомлення з матеріалами справи у суді, отримання копій процесуальних документів або в інший передбачений законом спосіб.

При цьому апелянтом не надано доказів того, що він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи іншим способом, що ним вживалися належні заходи для реалізації такого права та що саме відсутність матеріалів у підсистемі «Електронний суд» унеможливила подання пояснень, доказів чи клопотань. Також не наведено обставин, які б свідчили про те, що зазначене порушення вплинуло на правильність встановлення фактичних обставин справи або законність прийнятого судом рішення.

Інших доводів, якими б ставилося під сумнів правильність висновків, викладених у постанові судді, апеляційна скарга не містить.

Істотних процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль