Справа № 127/39046/25
Провадження № 22-ц/801/1314/2026
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	Справа № 127/39046/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , про визнання права іпотекодержателя за іпотечним договором, 
Рішення ухвалила суддя Дернова В. В.
Рішення ухвалено о 09:57 год в м. Вінниця
Дата складання повного тексту рішення – 30 березня 2026 року,

Встановив:
У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Амбрелла» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя за іпотечним договором, 
Свої вимоги мотивувало тим, що 14 вересня 2007 року АКБ «Форум» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0159/07/20CL, відповідно до якого надається кредит на споживчі цілі лімітом 36 500,00 доларів США, строком до 13 вересня 2017 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. Забезпеченням повернення кредитних коштів є договір іпотеки від 14 вересня 2007 року між АКБ «Форум» та майновим поручителем позичальника ОСОБА_4 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 .
05 січня 2009 року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Відчуження здійснювалося за згодою АКЬ «Форум», оскільки квартира перебувала в іпотеці.
05 листопада 2009 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і АКБ «Форум» уклали договір про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу, згідно якого первинний боржник переводить свої зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20CL віл 14 вересня 2007 року і додаткової угоди до нього від 09 вересня 2008 року, на нового божника, внаслідок чого новий боржник замінює первинного боржника у зобов`язанні і приймає на себе зобов`язання первинного боржника за договором.
Відповідно до умов договору новий боржник – ОСОБА_5 зобов`язався повернути у строк до 13 вересня 2017 року кредитні кошти у сумі 48 700,00 доларів США. ОСОБА_1 не заперечувала проти укладення договору про заміну боржника.
05 листопада 2009 року укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 0159/07/20CL, з яким погодилися і підписали його ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і АКБ «Форум».
05 листопада 2009 року ОСОБА_5 уклав іпотечний договір із АКБ «Форум», згідно з яким він як іпотекодавець забезпечує виконання зобов`язання, що випливають з укладеного між ним та іпотекодержателем кредитного договору № 0159/07/20CL, договору про внесення змін та доповнень до нього, договору про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу від 05 листопада 2009 року, де предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_2 .
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 05 травня 1984 року. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, якими прийняли спадкове майно – квартиру АДРЕСА_1 , проте вказали дату смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
20 серпня 2010 року ПАТ «Форум» звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника ОСОБА_5 , відповідно до якої була зведена спадкова справа № 514/2010.
13 січня 2019 року ПАТ «Форум» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя.
29 березня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя – ТОВ «»ФК «Амбрелла»
22 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_6 в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_5 .
05 лютого 2021 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_7 отримав право власності на квартиру АДРЕСА_4 .
Такі обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та постановою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 127/4155/21 і доказуванню не потребують.
Цими судовими рішеннями визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 лютого 2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_8 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
АКБ «Форум», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Амбрелла», звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців боржника ОСОБА_5 , отримав право вимоги до спадкоємців ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за кредитним договором та договором іпотеки.
Прийняття рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 127/4155/21 про визнання недійсними договору купівлі-продажу за ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а також рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року у справі № 127/16169/22 про визнання права власності на предмет іпотеки не припиняє правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору від 14 вересня 2007 року та договору іпотеки від 05 листопада 2009 року, які є чинними на даний час, а отже всі права, набуті сторонами за цими правочинами, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
З урахуванням таких обставин позивач просив визнати за ТОВ «ФК «Амбрелла» права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором від 05 листопада 2009 року, згідно умов якого зобов`язання, які випливають з кредитного договору № 0159/07/20-CL забезпечуються квартирою АДРЕСА_4 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором від 05 листопада 2009 року, згідно умов якого зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20-CL забезпечуються квартирою АДРЕСА_4 .
Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Амбрелла» по 1514,00 грн. судового збору. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначила, що оскаржуване рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та з істотним порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не встановив існування самого забезпеченого зобов`язання, його актуального стану, розміру, строку виконання та факту його невиконання, тому висновок про існування чинного права іпотекодержателя є не доведеним, а припущеним. Суд цього не встановив, тому фактично відірвав іпотеку від основного зобов`язання.
Крім того, суд не встановив у належний спосіб чи перейшло до позивача право вимоги за основним зобов`язанням.
Суд обмежився формальним посиланням на договори відступлення, не розкривши, які саме права були передані, у якому обсязі, чи охоплювали вони саме кредитне зобов`язання, та не навів аналізу доказів, які б підтверджували, що позивач став кредитором у забезпеченому іпотекою зобов`язанні у тому обсязі, в якому він заявив позов. Отже, висновок суду про наявність у позивача права іпотекодержателя не ґрунтується на повно встановлених обставинах справи.
Суд першої інстанції також не надав належної правової оцінки доводу відповідачів, викладеному у відзиві – про припинення іпотеки у зв`язку із реалізацією предмета іпотеки.
Суд неправильно застосував положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки для цього не встановив таких передумов, як те, що іпотека припинилася, не встановив чи існує право іпотекодержателя і що воно належить саме позивачу, а тому посилання на збереження іпотеки при переході права власності саме по собі не усуває питання про припинення іпотеки внаслідок реалізації предмета іпотеки, питання про чинність основного зобов`язання, питання про належність права вимоги позивачу. Тому позовні вимоги і спосіб захисту, обраний позивачем, є неналежними, а висновок суду про можливість їх задоволення є помилковим.
Суд безпідставно визнав належним той спосіб захисту, який не відповідає фактичним обставинам та нормам матеріального права.
Неправильним є висновок суду щодо застосування преюдиційності, яку суд використав як заміну повноцінному дослідженню предмета доказування, що є неправильним застосуванням статті 82 ЦПК України.
Судом також не було належним чином враховано специфіку спадкових правовідносин, він лише обмежився твердженням про те, що прийняття відповідачами часток у квартирі не впливає на правову кваліфікацію спору, але не навів правового аналізу, чому саме не впливає, не встановив склад спадкового майна, не співвідніс заявлені позовні вимоги із межами відповідальності спадкоємців і не пояснив, чому позов у такій редакції та в такому обсязі є належним саме до цих відповідачів.
Суд також не здійснив повного й належного правового аналізу щодо позовної давності, обмежившись загальними посиланнями і не навів повноцінного обчислення позовної давності саме за обставин цієї справи, не встановив момент виникнення права на позов і не визначив належним чином саме те право, яке позивач намагався захистити.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і її представник – адвокат Рудич Л. О. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Представник позивача ТОВ «Амбрелла» – адвокат Огородник В. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просить залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2009 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 , відповідно до умов якого остання передала у власність квартиру АДРЕСА_1 ; відчуження здійснювалося за згодою АКБ «Форум», оскільки квартира перебувала у іпотеці.
Загальновідомою є обставина зміни меж міста Вінниці та перейменування площ, вулиць провулків і тупиків в м. Вінниці, а отже квартира АДРЕСА_4 (колишнє розташування – АДРЕСА_2 ).
05 листопада 2009 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та АКБ «Форум» уклали договір про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу, згідно якого первинний боржник переводить свої зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року (з додатковими угодами), укладеними між первинним боржником і кредитором на нового боржника, внаслідок чого новий боржник замінює первинного боржника у зобов`язанні і приймає на себе обов`язки первинного боржника за вказаними договорами; відповідно до умов вказаного договору новий боржник, а саме ОСОБА_5 зобов`язувався повернути у строк до 13 вересня 2017 року кредитні кошти у сумі 48 700,00 доларів США, за користування кредитними коштами сплачувати плату у розмірі 14,5% річних.
05 листопада 2009 року ОСОБА_5 уклав іпотечний договір з АКБ «Форум», згідно з умовами якого він як іпотекодавець забезпечує виконання зобов`язання, що випливають з кредитного договору № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року (з додатковими угодами), де предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1 ; відповідно до змісту іпотечного договору іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, якщо сума наданого кредиту або проценти за користування ним, можливі неустойки й втрати не будуть сплачені у строки, встановлені кредитним договором; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1984 року. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 і ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ОСОБА_1 – дружина та ОСОБА_2 – син є його спадкоємцями за законом першої черги, які спадщину у встановленому законом порядку прийняли.
13 січня 2019 року ПАТ «Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до умов якого право вимоги перейшло до нового іпотекодержателя – до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
29 березня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «ФК «Амбрелла» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги перейшло до нового іпотекодержателя – до ТОВ «ФК «Амбрелла».
21 січня 2021 року ТОВ «ФК «Амбрелла» протоколом № 775 зборів учасників погодило укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (попередня адреса: АДРЕСА_5 ).
22 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого покупець продав, а покупець купив належне ОСОБА_5 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
05 лютого 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого останній отримав право власності на квартиру АДРЕСА_4 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року у справі № 127/4155/21 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 (колишня адреса: АДРЕСА_5 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 (колишня адреса: АДРЕСА_5 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 лютого 2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_6 , згідно якого продавець, діючи відповідно до договору «Про іпотеку», продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_5 ), що складається з двох житлових кімнат житловою площею 29,3 кв. м; загальною площею 54,4 кв. м; витребувано у ОСОБА_7 як добросовісного набувача квартиру АДРЕСА_4 (колишня адреса: АДРЕСА_5 ) (а. с. 14-22).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 127/4155/21 скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року в частині визнання права власності і витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалено нове рішення, яким в задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «ФК «Амбрелла», ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , відмовлено; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а. с. 23-38).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року у справі № 127/16169/22 за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про витребування нерухомого майна та визнання права власності, яке набрало законної сили 29 квітня 2023 року, позов задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_7 у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 39-46).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що за встановлених судом обставин запис (відомості, інформація) про обтяження спірного нерухомого майна іпотекою було вилучено (виключено) з державних реєстрів. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року у справі № 127/4155/21, яке набрало законної сили 25 травня 2022 року відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким є спірна квартира, від 05 лютого 2021 року, укладений між ТОВ «ФК» «Амбрелла» та ОСОБА_6 . Оскільки із набранням цими судовими рішеннями законної сили відпали підстави для вилучення (виключення) з державних реєстрів запису (відомостей, інформації) про обтяження спірного нерухомого майна іпотекою, тому вимоги позивача про визнання за ним права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором від 05 листопада 2009 року, згідно умов якого зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20-CL забезпечуються квартирою АДРЕСА_4 , підлягають до задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком.
Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно положень статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.
У випадку порушення обов`язків іпотекодавця, настають наслідки, визначені статтею 12 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (частина перша статті 24 Закону України «Про іпотеку».
У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Така позиція висловлена у пункті 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20).
Конституційний Суд України у Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.
У справі встановлена наявність кредитного договору № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року, зобов`язання за яким не виконані позичальником ОСОБА_3 . Забезпеченням виконання цього кредитного договору став договір іпотеки від 14 вересня 2007 року, іпотекодержателем у якому є АКБ «Форум» і предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1 , яку згідно договору купівлі-продажу від 05 січня 2009 року придбав ОСОБА_5 , та який 05 листопада 2009 року уклав договір про заміну боржника у зобов`язанні і переведення боргу й уклав із АКБ «Форум» договір іпотеки, за яким він, як іпотекодавець, забезпечив виконання зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року.
Відповідачі у справі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 успадкували права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 , у тому числі успадкували його зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року із змінами та доповненнями, внесеними договором від 05 листопада 2009 року, договором про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргів від 05 листопада 2009 року та іпотечним договором від 05 листопада 2009 року.
13 січня 2019 року ПАТ «Форум» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя, а 29 березня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «ФК «Амбрелла» уклали договір про відступлення прав за договором іпотеки, за яким право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя – ТОВ «ФК «Амбрелла». 
Відповідачі у справі, як правонаступники боржника і іпотекодавця, не виконали отриманого у спадщину обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором, така заборгованість за кредитним договором № 0159/07/20CL від 14 вересня 2007 року існує і станом на сьогоднішній день, про що у судовому засіданні підтвердили відповідач ОСОБА_1 та представник позивача ТОВ «ФК «Амбрелла».
Такі обставини встановлені набравшими законної сили судовими рішеннями: нескасованою частиною рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та постановою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 127/4155/21 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ТОВ «ФК «Амбрелла», ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів та визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – квартири АДРЕСА_4 , від 05 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_6 , а також відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
За правилами частини 4 статті 82 ЦПК України такі обставини є встановленими і не потребують повторного доказування.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року у справі № 127/16169/22, яке набрало законної сили 29 квітня 2023 року, витребувано у ОСОБА_7 у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цим підтверджується належність на даний час на праві власності спірної квартири відповідачам у справі – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які успадкували обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 .
За таких встановлених по справі обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права вірним є висновок суду першої інстанції про належний спосіб захисту прав позивача та про обґрунтованість заявлених товариством позовних вимог і про їх задоволення.
Наведеним повністю спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Неспроможними вплинути на законність рішення суду є доводи апеляційної скарги в частині неналежного правового аналізу щодо позовної давності з урахуванням наступного.
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
З матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного 05 листопада 2009 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та АКБ «Форум» договору про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу, новий боржник ОСОБА_5 зобов`язався повернути в строк до 13 вересня 2017 року кредитні кошти в сумі 48 700,00 доларів, проти чого не заперечувала ОСОБА_1 – дружина нового боржника.
Пунктом 12 Кінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України виніс постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами Кабінету Міністрів України.
Відтак, на період дії зазначених постанов Кабінету Міністрів України строки позовної давності продовжувалися.
Також, пунктом 19 Кінцевих та Перехідних положень ЦК України (на момент подання позову) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діяв і станом на момент подання позову, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не є суттєвими та не спростовують вірно встановлених судом першої інстанції обставин справи.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, об`єктивно оцінив зібрані та досліджені докази й обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не є спроможними.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко   І. В. Міхасішин  	

Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року