КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року Київ Справа №320/35940/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльностю протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Рух справи.
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:
- Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України що полягають у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 рік. 
- Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 22990368) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 рік, обраховану із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», без урахування відрахувань податків та зборів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у спірному періоді позивачу ненарахована та невиплачена індексація грошового забезпечення, що порушує право на належний розмір заробітної плати.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк для надання відзиву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, як співвідповідача Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). Встановлено Військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії даної ухвали.
Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України проти задоволення позову заперечувало та зазначило, що вимоги позивача про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року є безпідставними.
Відповідач посилався на те, що після внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013, з 01.12.2015 змінився механізм визначення базового місяця. Зазначав, що з цього часу визначення індексу споживчих цін пов`язується з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а не з будь-яким збільшенням складових грошового забезпечення.
На думку відповідача, у грудні 2015 року Міністерством оборони України було реалізовано вимоги постанови №1013 шляхом підвищення розміру щомісячної премії та інших складових грошового забезпечення військовослужбовців, унаслідок чого загальне грошове забезпечення перевищило суму можливої індексації. Відтак застосування січня 2008 року як базового місяця у спірний період суперечить чинному на той час правовому регулюванню та принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі.
Крім того, відповідач вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснювало нарахування та виплату спірного грошового забезпечення. 
Згідно з наданими документами особові картки на виплату грошового забезпечення передано на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а відповідно до довідки форми ОК-5 страхувальником позивача у спірний період була військова частина НОМЕР_1 . У зв`язку з цим відповідач вважав, що його протиправні дії або бездіяльність позивачем не доведені.
Щодо вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідач зазначав, що позовні вимоги є передчасними, адже на момент вирішення спору не можливо встановити розмір нарахованих до виплати сум, термін затримки виплати індексації грошового забезпечення, тоді як такі вихідні дані є обов`язковими та необхідними для вирішення питання щодо виплати відповідної компенсації.
Також відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, посилаючись на те, що справа є справою незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а заявлений розмір витрат не відповідає складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та принципу співмірності судових витрат.
З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Також, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України подано клопотання про залишення позову без розгляду.
В обґрунтування клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідач зазначає, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду.
Відповідач посилається на те, що спірні правовідносини пов`язані з виплатою грошового забезпечення, а тому до них підлягають застосуванню положення статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022, якими встановлено тримісячний строк звернення до суду з вимогами щодо оплати праці.
При цьому відповідач зазначає, що під час дії карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії такого карантину. Оскільки карантин завершився 30.06.2023, перебіг тримісячного строку звернення до суду розпочався з 01.07.2023 та закінчився 01.10.2023.
На думку відповідача, позивач звернувся до суду лише 15.07.2025, тобто після спливу встановленого законом строку звернення до суду.
Крім того, відповідач вказує, що позивач мав об`єктивну можливість своєчасно дізнатися про складові свого грошового забезпечення та реалізувати право на судовий захист, зокрема шляхом отримання відповідних документів щодо проходження служби та нарахування грошового забезпечення. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів існування об`єктивних і непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Військова частина НОМЕР_1  проти задоволення позову заперечувала та зазначала, що під час нарахування і виплати грошового забезпечення позивачу діяла виключно на підставі та у спосіб, визначені Конституцією України та чинним законодавством.
Відповідач вказував, що порядок проведення індексації грошових доходів населення у спірний період регулювався Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078. При цьому після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 було змінено механізм визначення місяця підвищення доходу та порядок обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації.
На думку відповідача, з 01.12.2015 індексація повинна була проводитися з урахуванням нової редакції пункту 5 Порядку №1078, а тому застосування позивачем січня 2008 року як базового місяця ґрунтується на положеннях нормативного регулювання, яке втратило актуальність для спірних правовідносин.
Військова частина зазначала, що постановою №1013 не передбачалося підвищення посадових окладів військовослужбовців, однак у грудні 2015 року відбулося збільшення розміру їх грошового забезпечення за рахунок перегляду додаткових складових виплат, зокрема премій та надбавок. Таке збільшення, на переконання відповідача, перевищило суму можливої індексації, а тому подальше обчислення індексу споживчих цін мало здійснюватися відповідно до нового механізму, запровадженого постановою №1013.
Крім того, відповідач посилався на роз`яснення Міністерства соціальної політики України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України, відповідно до яких у період з січня 2016 року до березня 2018 року індексація грошового забезпечення військовослужбовців мала проводитися відповідно до індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком починаючи із січня 2016 року, у межах наявного фінансового ресурсу.
Відповідач також наголошував, що вимога про застосування січня 2008 року як базового місяця є передчасною, оскільки визначення порядку нарахування індексації та здійснення відповідних розрахунків належить до компетенції суб`єкта владних повноважень. На думку військової частини, суд не може підміняти собою орган державної влади та наперед визначати показники, які повинні використовуватися під час можливого нарахування індексації.
Щодо вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати відповідач зазначав, що така компенсація може виплачуватися лише у випадку нарахування відповідного доходу та фактичного порушення строків його виплати. Оскільки спірна індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, а питання щодо наявності права на її отримання ще не вирішене, вимога про виплату компенсації є передчасною та заявлена на майбутнє.
Також військова частина заперечувала проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на відсутність належних доказів їх понесення та на неспівмірність заявленої суми складності справи, обсягу виконаних робіт та критеріям розумності й обґрунтованості судових витрат.
З огляду на викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Розглянувши клопотання про залишення позову без розгляду, суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 1ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, відповідно до ч. 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.
Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли у період з 01.01.2017 року по 28.02.2018, а тому позивач не пропустив строк звернення до суду.
Обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 у спірний період проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.03.2022 року №59 позивачка виключена із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
За період проходження військової служби позивачу нараховувалась та виплачувалась грошове забезпечення.
В період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 позивачу поточна індексація не нараховувалась.
Позивачка зверталася до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою про виплату належних сум, однак отримав відмову (лист №305/2738 від 30.06.2025).
Не погоджуючись із такими діями Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон № 1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі – Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1078 цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 2 Порядку № 1078 обумовлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду.
Щодо вимог нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - січень 2008 року.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци 2, 5 пункту 4 Порядку №1078).
З 01.12.2015 положення Порядку №1078 діють зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” (далі - Постанова № 1013), і згідно з пояснювальною запискою до проєкту цієї Постанови, метою цього акта є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку із цим Постановою №1013 удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 Порядку № 1078 викладено у новій редакції).
Внесені зміни, з-поміж іншого, передбачали не лише заміну терміну “базовий місяць” на “місяць підвищення доходу”, а й надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
На відміну від правил визначення “базового місяця”, яким уважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, “місяцем підвищення доходу” є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Водночас зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу), за новими правилами, не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін “підвищення тарифних ставок (окладів)” для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за 1 чи 100 відсотків, обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат і надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Станом на грудень 2015 року розмір посадових окладів осіб рядового і начальницького складу визначався Постановою № 1294, яка була чинною з 01.01.2008 по 01.03.2018, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою підвищено складові грошового забезпечення в тому числі осіб рядового і начальницького складу Військової частини НОМЕР_1 .
Суд звертає увагу, що як неодноразово констатував Верховний Суд у своїх постановах, механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру (постанови від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20, від 22.03.2023 у справі № 380/1730/22, від 19.09.2024 у справі № 400/7201/21, від 28.04.2025 у справі № 240/10953/23).
Водночас, відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення.
Так, у постановах від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, від 12.05.2022 у справі № 200/7006/21, від 09.03.2023 у справі № 160/6645/21, від 17.01.2025 у справі № 160/19515/23 Верховний Суд виснував, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування особи на грошовому забезпеченні та обмежене фінансування жодним чином не впливає на його право отримати індексацію грошового забезпечення. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. 
Непроведення індексації грошового забезпечення позивача з 30 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням місяцям підвищення доходу – січень 2008 року порушило його права на проведення індексації у визначеному законом розмірі.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 15.01.2004 № 44, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22 зазначав, що аналіз пунктів 2-3 Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ.
З урахуванням наведеного правого регулювання, суд дійшов висновку, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постановах від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 31 січня 2024 року у справі № 320/6441/22, від 18 квітня 2024 року у справі № 160/10789/22 та від 30 квітня 2024 року у справі № 360/700/23, від 30.04.2026 у справі №140/6730/24.
Суд зазначає, що в період з 01.01.2016 по 22.02.2016 позивач проходив військову службу в Управлінні цивільно-військового співробітництва Збройних Сил України, яке є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України та перебуває на фінансовому забезпеченні Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, а з 23.02.2016 по 08.05.2018 - у Військовій частині НОМЕР_4 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.
Отже, обов`язок щодо нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення, у тому числі у випадку перебування військової частини на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, покладається на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу.
Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу здійснюються за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником бюджетних коштів на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів та розрахунків, які подаються військовою частиною, що перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника.
Щодо позовних вимог, заявлених до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, суд зазначає таке.
Матеріалами справи не підтверджено, що саме Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України було суб`єктом, уповноваженим нараховувати та виплачувати позивачу грошове забезпечення у спірний період, а також що саме його рішення, дії чи бездіяльність призвели до порушення прав позивача.
Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що військова частина НОМЕР_1 в спірни період перебувала на фінансовому забезпеченні Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України або що саме зазначений орган здійснював нарахування чи виплату грошового забезпечення позивачу у спірний період.
Також позивачем не доведено, що будь-які рішення, дії чи бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України спричинили порушення його прав, свобод чи законних інтересів.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.
Разом з тим, оскільки під час розгляду справи встановлено протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу належних сум грошового забезпечення, позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову у цій справі, розподіл судових витрат в цій частині не проводиться.
Стосовно витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке. 
У відповідності до ч. 3 ст. 134 КАС для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС).
Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 КАС розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладеного договір про надання правової (правничої) допомоги № 26/м від 12.06.2025.
Відповідно до пункту 3.3 договору за надання юридичних послуг за цим договором замовник сплачує виконавцю грошову винагороду визначену відповідно до Додаткової угоди №1 до даного договору. 
Додатком № 1 до договору №26/м від 12.06.2025 узгоджена вартість адвокатських послуг, відповідно до якої надання консультацій 500,00 грн, підготовка позовної заяви 4000,00 грн, ознайомлення з документацією 500,00 грн. 
У матеріалах справи міститься детальний розрахунок витрат на правову допомогу №2 від 15.07.2025 згідно договору про надання правничої допомоги №26/м від 12.06.2025.
У матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордеру №26/2 від 15.07.2025 до договору від 12.06.2025 №26/м на суму 5000,00 грн. 
Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС).
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, з огляду на те, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між позивачем та адвокатом, і є обов`язковими до виконання, а також те, що угода про надання правничої допомоги є дійсною, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, однак приймаючи до уваги принципи добросовісності, розумності та справедливості, а також задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Керуючись статтями 242-246, 255 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
1.Позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити. 
2.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2017 по 28.02.2018 з урахуванням місяця підвищення доходу - січень 2008 року.
3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для підвищення доходу (базового місяця) - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
4. У задоволені позовних вимог до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України – відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
6. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України

Учасники справи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ 22990368).
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). 

Суддя Сас Є.В.