13.05.26
22-ц/812/837/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року м. Миколаїв 

справа №489/8320/25
провадження №22-ц/812/837/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі – АТ «Таскомбанк» або Банк) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
Позивач вказував, що 14 травня 2024 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №4061451-015 в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» в розмірі 53 450,00 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9 %.
Позивач зазначав, що виконав умови договору, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак відповідач своїх обов`язків за договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії не виконав, внаслідок чого у нього станом на 01 травня 2025 року виникла заборгованість за договором у розмірі 97 711,39 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 53 450,00 грн, заборгованості за відсотками у сумі 4,79 грн та заборгованості по комісії у сумі 44 256,60 грн.
Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2026 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту №4061451-015 від 14 травня 2024 року в розмірі 53 454,79 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 53 450,00 грн та заборгованості по відсотках у сумі 4,79 грн, а також судовий збір у сумі 1325,21 грн.
В задоволені позовної вимоги про стягнення комісії відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, а тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту та відсотками, розмір яких доведений дослідженими доказами. Разом із тим, суд вважав, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними на підставі ч.1, 2 ст.11 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення комісії.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 6,9 % від суми кредиту була обумовлена в підписаній сторонами заяві-договорі від 14 травня 2024 року. Позичальник заперечень, будь-яких претензій чи незгоди з умовами договору не пред`являв. Сторонами у письмовій формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредиту. Наголошував, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14 травня 2024 року між Банком та ОСОБА_1 укладено заяву – договір про надання споживчого кредиту №4061451-015 в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум», відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 53 450,00 грн зі сплатою річних процентів за ставкою 0,01% від суми боргу та щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9 % від суми кредиту, строк кредиту – 24 місяці.
У пункті 2.7 договору позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться у Додатку №1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 3.4.2 договору сторони домовилися, що Банк на вимогу позичальника під час його звернення у відділення Банку або до контактного центру, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов Заяви-договору, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених Заявою-договором/ДКБО, безоплатно повідомляти позичальнику інформацію (в т.ч. у формі довідки) про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, надавати виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за Заявою-договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено Законом України «Про споживче кредитування», іншими актами законодавства та Заявою-договором/ДКБО.
З графіку платежів вбачається, що позичальник повинен був сплачувати кредитору щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 3688,05 грн.
Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 підтверджується, що відповідач отримав кредитні кошти на рахунок, визначений у заяві-договорі.
За розрахунком заборгованості, наданим позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, яка станом на 01 травня 2025 року становить 97 711,39 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 53 450,00 грн, заборгованості за відсотками у сумі 4,79 грн та заборгованості по комісії у сумі 44 256,60 грн.
07 серпня 2025 року Банк надіслав відповідачу повідомлення – вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Споживчий кредит (кредит) – грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
На виконання вимог п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит).
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.
Згідно з висновком щодо застосування норм права Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 та від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовляючи Банку у задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними на підставі ч.1, 2 ст.11 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, вимогам законодавства та висновкам Верховного Суду. 
Досліджені докази свідчать, що необхідність внесення щомісячної комісії за обслуговування кредиту передбачена умовами кредитного договору від 14 травня 2024 року та графіком платежів. Розмір комісії становить 3688,05 грн.
При цьому у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. 
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21.
З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення комісії в розмірі 44 256,60 грн є правильним.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21, яка на думку позивача, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає хибним, бо Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 відступив від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 18 січня 2023 року у справі №172/410/21.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках не оскаржувалося, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядалося.
Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.