ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року  Справа № 902/560/20(940/227/20) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Поліщук П.Я. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
апелянт - Ланецький І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 у справі №902/560/20(940/227/20) (суддя Тварковський А.А.)

за позовом: Фермерського господарства "Ланецького"
до: ОСОБА_1 
до: ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Браїлівське"
про визнання недійсним договору поруки

в межах справи № 902/560/20
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінінтелект-Плюс"
до: Фермерського господарства "Ланецького"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви вих. №б/н від 17.11.2025 (вх. №1681/25 від 18.11.2025) у справі №902/560/20(940/227/20) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Фермерського господарства "Ланецького" про визнання недійсною додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки №2 від 01.11.2015.
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний суд" від ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційна оскарження судового рішення, скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 та повернути для продовження розгляду справу до місцевого господарського суду.
Листом суду апеляційної інстанції № 902/560/20(940/227/20) від 08.04.26 витребувано матеріали справи у місцевого господарського суду. 14.04.26 від Господарського суду Вінницької області до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарскього суду Вінницької області від 23.03.26 у справі № 902/560/20(940/227/20).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.26 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 у справі №902/560/20(940/227/20). Розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2026 об 15:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1.
06.05.26 через підсистему "Електронний суд" від ФГ "Ланецького" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Крейбух О.Г., на підставі службової записки головуючого судді Розізнаної І.В. від 25.05.26 за розпорядженням керівника апарата Північно-західного апеляційного господарського суду Турович Н.С. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.26 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Поліщук П.Я..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.26 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 у справі №902/560/20(940/227/20) до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я., суддя Павлюк І.Ю..
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
Господарським судом Вінницької області в межах справи № 902/560/20 про банкрутство ФГ "Ланецького" розглядалася справа № 902/560/20(940/227/20) за позовом ФГ "Ланецького" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.07.2025 (головуючий суддя Маслій І.В.) прийнято відмову позивача від позову. Провадження у справі №902/560/20(940/227/20) закрито.
Не погодившись із вказаним процесуальним рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 оскаржив вказану ухвалу в апеляційному порядку.
Згідно із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у справі № 902/560/20(940/227/20) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 14.07.2025 скасовано. Справу № 902/560/20(940/227/20) направлено до Господарського суду Вінницької області для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 дану справу передано на розгляд судді Тварковському А.А.
Ухвалою суду від 29.10.2025 справу № 902/560/20(940/227/20) прийнято до свого провадження суддею Тварковським А.А. та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19.11.2025, з огляду на витребування справи судом касаційної інстанції, зупинено провадження у справі №902/560/20(940/227/20) до закінчення перегляду в порядку касаційного провадження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у вказаній справі, а також до повернення матеріалів справи до Господарського суду Вінницької області. Цією ж ухвалою відкладено вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви у справі №902/560/20(940/227/20) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Фермерського господарства "Ланецького" про визнання недійсною додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки №2 від 01.11.2015 (в т.ч. із клопотанням про залучення третіх осіб) до повернення матеріалів справи до Господарського суду Вінницької області із суду касаційної інстанції.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2025 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у справі №902/560/20(940/227/20) залишено без змін.
Після повернення матеріалів справи до Господарського суду Вінницької області, ухвалою від 05.01.2026 провадження у справі №902/560/20(940/227/20) поновлено.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.01.2026 зустрічну позовну заяву у справі № 902/560/20(940/227/20) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Фермерського господарства "Ланецького" про визнання недійсною додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки № 2 від 01.11.2015 вих. № б/н від 17.11.2025 з доданими матеріалами повернуто ОСОБА_1 з підстав пропуску строку для подання зустрічного позову.
Не погодившись із вказаним процесуальним рішенням суду першої інстанції, відповідач - 1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Вінницької області від 05.01.2026 скасувати та повернути справу № 902/560/20(940/227/20) на розгляд Господарському суду Вінницької області.
Відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 05 січня 2026 року у справі № 902/560/20(940/227/20) скасовано. Матеріали оскарження ухвали у справі № 902/560/20(940/227/20) направлено до Господарського суду Вінницької області для продовження розгляду.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви вих. №б/н від 17.11.2025 (вх. №1681/25 від 18.11.2025) у справі №902/560/20(940/227/20) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Фермерського господарства "Ланецького" про визнання недійсними додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки №2 від 01.11.2015.
Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд зазначив, що в матеріалах справи наявна копія рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.03.2018 у цивільній справі №143/1269/17 за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства "Ланецького" про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання додаткової угоди від 30 січня 2017 року про внесення змін до договору позики від 01 листопада 2015 року та договору поруки №2 від 01.11.2015 року недійсними. Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 вищевказану додаткову угоду та договір не підписував, тому відповідно до ст. 203, 215 ЦК України просив визнати їх недійсними. Із цих же підстав ОСОБА_1 просить визнати недійсними вказані правочини за зустрічним позовом у справі № 902/560/20(940/227/20). Тобто, предмет та підстави зустрічного позову у справі №143/1269/17 та у справі № 902/560/20(940/227/20) є ідентичними, суб`єктний склад сторін у вказаних справах також однаковий. Відповідно до резолютивної частини рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.03.2018 у цивільній справі №143/1269/17 відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання додаткової угоди від 30.01.2017 року про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 року та договору поруки №2 від 01.11.2015 року недійсними. Вказане рішення залишено без змін за наслідками апеляційного перегляду (постанова Апеляційного суду Вінницької області від 07.08.2018) та касаційного провадження (постанова Верховного Суду від 26.06.2019). Отже, наявне рішення, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що має наслідком відмову у відкритті провадження за відповідним позовом в силу п.2 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний суд" від ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Апелянт просить скасувати оскаржуване судове рішення та повернути справу на розгляд до Господарського суду Вінницької області. 
Доводи апелянта зводяться до того, що у справі № 902/560/20(940/227/20) зустрічний позов ґрунтується на інших фактичних обставинах, які не були предметом дослідження у справі № 143/1269/17, а саме: - перебування ОСОБА_1 за межами України у період підписання спірної додаткової угоди: - об`єктивна неможливість вчинення ним підпису у відповідний час; - на підтвердження зазначених обставин подано новий доказ - паспорт з відмітками перетину державного кордону. Зазначені обставини є новими, самостійними та такими, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому формують іншу фактичну підставу позову. Питання щодо тотожності фактичних обставин, змісту підстав позову, достатності та належності доказів, обґрунтованості заявлених вимог можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті після дослідження всіх доказів у їх сукупності. Отже, відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції фактично позбавив скаржника можливості реалізувати право на судовий захист у межах даного провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ФГ "Ланецького" вважає, що доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувана ухвала законною, постановленою з додержанням всіх норм матеріального та процесуального права.
Доводи позивача зводяться до того, що при розгляді цивільним судом зустрічного позову ОСОБА_1 в справі № 143/1269/17 за участі тих самих осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького") про той самий предмет, з тих самих підстав, за тими самими вимогами Погребещенським районним судом Вінницької області вже ухвалено судове рішення, що набрало законної сили. Рішенням Погребещинського районного суду Вінницької області від 30.03.2018 у справі № 143/1269/17 залишеним без змін за наслідками апеляційного провадження (постанова Апеляційного суду Вінницької області від 07.08.2018) та касаційного провадження (постанова Верховного Суду від 26.09.2019) було встановлено те, що саме ОСОБА_1 підписав додаткову угоду від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договір поруки № 2 від 01.11.2015 року.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Частинами 1,2 статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28.03.2006).
Отже, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у наведеному випадку - вимог Господарського процесуального кодексу України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до ч. 5 ст. 175 ГПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Щодо незгоди ОСОБА_1 із оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Як убачається з матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень, у справі № 143/1269/17 розглядалась зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки № 2 від 01.11.2015 недійсними. 
За наслідками розгляду даної зустрічної заяви Погребещенським районним судом Вінницької області було відмовлено у її задоволенні. Постановами Апеляційного суду Вінницької області від 07.08.2018, а також Верховного Суду від 26.06.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Як убачається з судових рішень судом першої та апеляційної інстанції у справі № 143/1269/17 було досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, а також заслухано свідка у судовому засіданні. Суди зазначили, що ОСОБА_1 та ФГ "Ланецького" не довели, що ОСОБА_1 оскаржувані правочини не підписував. Дана обставина спростовує обставини на яких ґрунтується зустрічний позов, а тому й підстави для застосування ст.ст. 203, 215 ЦК України та визнання додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.15 та договору поруки № 2 від 01.11.15 недійсними у суду були відсутні.
У справі № 902/560/20 (940/227/20) ОСОБА_1 також подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсною додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та визнання недійсним договір поруки № 2 від 01.11.2015. 
ОСОБА_1 у даній справі як і у справі № 143/1269/17 просить визнати недійсними правочини у зв`язку з тим, що він не підписував їх. Тобто правовою підставою позову про визнання недійсними додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки № 2 від 01.11.2015 у зв`язку з відсутністю справжнього підпису ОСОБА_1 є ст. 203, 215 ЦК України. Водночас, відмінністю зустрічних позовних заяв у справі № 902/560/20(940/227/2) та у справі № 143/1269/17 є обґрунтування відсутності волевиявлення учасника правочинів: в даній справі - це фактична відсутність ОСОБА_1 на території України у момент підписання додаткової угоди від 30.01.2017, що підтверджується копією закордонного паспорта.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 виснувала, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. Аналогічні правові висновки також містяться в постановах Верховного Суду від 05.08.2025 у справі № 916/3143/24, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17.
Екстраполюючи правові висновки Верховного Суду на спір, який виник у даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що в даному випадку не вважається зміною підстав позову доповнення його новою обставиною (наявністю закордонного паспорта із відміткою про те, що ОСОБА_1 перебував за кордоном) при збереженні в ньому первісних обставин (відсутність вольової дії учасника правочинів щодо їх вчинення).
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.
Принцип "правової (юридичної) визначеності" (від анг. legal certainty) є одним із суттєвих елементів верховенства права.
Здійснюючи аналіз вказаного принципу "правової (юридичної) визначеності, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово розкривали його зміст, зокрема зазначали, що:
- принцип "юридичної визначеності" є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення "res judicata" (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). ЄСПЛ у справі "Христов проти України" (рішення від 19.02.2009, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенція, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип "юридичної визначеності", згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії"). Принцип "юридичної визначеності" вимагає поваги до принципу "res judicata", тобто поваги до остаточного рішення суду. ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24.07.2003 у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу "res judicata", тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12).
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду, що є таке, яке набрало законної сили рішення (справа № 143/1269/17) між тими самими сторонами ( ОСОБА_3 , ФГ "Ланецький", ОСОБА_2 ), про той самий предмет (зустрічна позовна заява про визнання недійсними додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки № 2 від 01.11.2015) і з тих самих матеріальних і правових підстав (відсутність волевиявлення учасника правочинів щодо їх вчинення). 
На переконання колегії суддів апеляційної інстанції розгляд зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в межах справи № 902/560/20 (940/227/20) із доповненням нової обставини - наявність закордонного паспорта із відміткою про виїзд за кордон в момент укладення додаткової угоди від 30.01.2017 не є зміною підстав позову. Розгляд такої зустрічної позовної заяви господарським судом порушив би принцип "юридичної визначеності" із урахуванням наявного остаточного рішення суду у справі № 143/1269/17.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає процесуальних порушень місцевим господарським судом під час постановлення ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 902/560/20(940/227/20). Доводи апелянта не підтверджують протиправність ухваленого місцевим господарським судом судового рішення та помилковість застосування п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України. Із урахуванням зазначеного суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.03.26 у справі № 902/560/20(940/227/20) залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-289 ГПК України.
3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.03.2026 у справі №902/560/20(940/227/20) повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "28" травня 2026 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В. 

Суддя   Павлюк І.Ю. 

Суддя   Поліщук П.Я.