ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року місто Київ.
Справа № 366/715/26
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11322/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 02 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження (постановлену у складі судді Гончарук О.П.)
за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Іванківської селищної ради Вишгородського району, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

У березні 2026 року позивачі звернулися до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» про зобов`язання вчинити певні дії.
Позивачі просили суд зобов`язати відповідача забезпечити відселення позивачів та членів їх сімей з аварійного багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , надавши їм інше благоустроєне житло згідно вимог статей 50, 113 Житлового кодексу України.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 02 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з такою ухвалою, позивачі подали 28 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просять скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний позов належить до компетенції окружного адміністративного суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Вказують, що спір у справі між позивачами та відповідачем виник з приводу захисту житлових прав мешканців будинку, що загрожує обвалом, на належні і безпечні умови проживання, що гарантовано ст. 47 Конституції України. Предметом позову є зобов`язання відповідача надати позивачам благоустроєне житло згідно вимог ст. 50, 113 ЖК України, а тому ця справа підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції, за правилами ЦПК України.

Київський апеляційний суд ухвалою від 08 травня 2026 року витребував із Іванківського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 366/715/26, які на запит суду надійшли 22 травня 2026 року.
Ухвалою від 29 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, іншою ухвалою справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити.
Представник Іванківської селищної ради 08 червня 2026 року подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ради.
З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за представника відповідача та третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд першої інстанції виходив із того, відповідачем є орган місцевого самоврядування (суб`єкт владних повноважень), а позов спрямований на зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, тому спір є публічно-правовим.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У ч. 1 ст. 19 ЦПК України вказано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України вказано, що:
адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема справи, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З аналізу наведених норм права вбачається, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Крім того, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 504/4523/18).
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.
Таким чином, сама лише участь у справі органу місцевого самоврядування як відповідача не свідчить про належність спору до адміністративної юрисдикції, оскільки визначальним для вирішення питання про предметну юрисдикцію є насамперед суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст і юридична природа обставин у справі.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі звернулися до суду не з метою перевірки правомірності владного управлінського рішення, дії чи бездіяльності Іванківської селищної ради як суб`єкта владних повноважень, а з метою захисту своїх житлових прав, пов`язаних із проживанням в аварійному багатоквартирному житловому будинку, що загрожує обвалом, та необхідністю забезпечення їх і членів їхніх сімей іншим благоустроєним житлом.
Предметом позову у цій справі є зобов`язання Іванківської селищної ради забезпечити відселення позивачів та членів їхніх сімей з аварійного багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом надання іншого благоустроєного житла. Отже, спір виник із житлових правовідносин і спрямований на захист конкретного приватного житлового права фізичних осіб.
Той факт, що обов`язок із забезпечення такого житлового права позивачі пов`язують з Іванківською селищною радою як органом місцевого самоврядування, не змінює приватноправової природи спору та не перетворює його на публічно-правовий.
Подібні за змістом правовідносини вже були предметом розгляду Верховного Суду в порядку цивільного судочинства, зокрема у постанові від 24 квітня 2023 року у справі № 461/8025/21 Верховний Суд переглядав судові рішення у цивільній справі за позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради про зобов`язання надати інше благоустроєне житло взамін житлового приміщення в будинку, визнаному аварійним і таким, що загрожує обвалом.
Отже, спір у цій справі виник із житлових правовідносин, стосується захисту приватного житлового права позивачів та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Колегія суддів установила, що при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, дійшов помилкового висновку про належність спору до юрисдикції адміністративних судів та не врахував, що заявлені позовні вимоги спрямовані на захист житлових прав позивачів, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 02 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 03 липня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова