ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 501/876/24
провадження № 61-903св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанови Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, ухвалені колегією у складі суддів Вадовської Л. М., Погорєлової С. О., Сєвєрової Є. С., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 

2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24 жовтня 2014 року. У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 01 лютого 2024 року у справі № 522/20516/23 шлюб між сторонами розірвав. Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_3 залишилася проживати з матір`ю. Відповідач з 24 лютого 2022 року перебуває за кордоном та хоче, щоб дитина виїхала за кордон за відсутності бажання дитини проживати з батьком та дозволу матері дитини. 

3. Позивач зазначала, що вона займається вихованням та розвитком доньки, в її силах забезпечити повноцінний та гармонійний розвиток доньки через визначення її місця проживання разом з матір`ю. 

4.  ОСОБА_3 знаходиться на обліку в амбулаторії педіатрії та сімейної медицини «Дитина та родина» фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . Декларація на медичне обслуговування дитини підписана позивачем із сімейним лікарем ОСОБА_5 . 

5. Згідно з довідкою Одеського ліцею № 35 Одеської міської ради від 12 лютого 2024 року № 23 ОСОБА_3 навчається у 2-А класі Одеського ліцею № 35 Одеської міської ради. Відповідно до характеристики учениці 2-А класу Одеського ліцею № 35 ОСОБА_3 , 2016 року народження, від 06 лютого 2024 року № 10 вихованням дитини займається мати. Вона приділяє увагу дитині, відвідує ліцей, цікавиться її навчанням. Мати завжди відвідує батьківські збори, в курсі всіх шкільних і класних подій. 

6. Відповідно до характеристики учениці хореографічної школи комунального закладу позашкільної освіти «Одеський міський центр хореографічного мистецтва» від 08 лютого 2024 року № 07 ОСОБА_3 навчається в хореографічній школі комунального закладу позашкільної освіти «Одеський міський центр хореографічного мистецтва» з вересня 2023 року.

7. Дитини ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі створені умови для проживання дитини, її розвиток та дозвілля.

8. Таким чином, проживання дитини ОСОБА_3 разом із нею відповідає інтересам дитини. Вона має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням, піклуватися про здоров`я та розвиток. 

9. Враховуючи наведені обставини, позивач просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 1-8).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

10. Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 27 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив (т. 1 а. с. 193, 194).

11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у нього з позивачем відсутній спір з приводу того з ким із них буде проживати дитина, їхня донька проживає разом з матір`ю. Відповідач не ставить питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з ним. В позовній заяві позивач посилається лише на припущення, що відповідач може забрати їхню дитину та вивезти за кордон, наразі донька проживає разом з позивачем.

12. Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 17 лютого 2025 року відмовив ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ростомов Г. А., у прийнятті додаткового рішення (т. 1 а. с. 232, 233). 

13. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сторона відповідача не надала суду детальний опис виконаних робіт, доказів понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 20 860,00 грн, що еквівалентно 500,00 доларам США за курсом Національного банку України, тобто не надала платіжний документ.

14. Одеський апеляційний суд постановою від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Чумаченко С. О., задовольнив. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2025 року скасував. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю задовольнив. Визначив місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Одесі Одеської області України, з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженою в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області (т. 2 а. с. 69-71).

15. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що дитина ОСОБА_3 є малолітньою, після припинення між батьками сімейних відносин залишилася проживати з матір`ю. З початком війни батько дитини виїхав за межі України. ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 проживають в м. Одесі, житлом та належними житлово-побутовими умовами забезпечені. ОСОБА_3 ходить до школи у м. Одесі. Мати ОСОБА_1 батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини виконує. Обставин, які унеможливлювали б проживання дитини з матір`ю, не встановлено.

16.  ОСОБА_1 довела наявність обставин для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з нею як матір`ю. Визначення місця проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам дитини. Таке рішення в умовах війни та вибуття з початком війни батька дитини за кордон має направленість на захист малолітньої дитини, яка наразі проживає в Україні.

17. Одеський апеляційний суд постановою від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ростомов Г. А., задовольнив частково. Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення змінив в мотивувальній частині та залишив без змін в резолютивній частині (т. 1 а. с. 74, 75). 

18. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обґрунтування суду першої інстанції відмови ухвалити додаткове рішення є помилковим, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу надання послуг і виконаний робіт та їх вартості підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

19. Разом з цим оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , то в силу положень пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу покладаються на самого ОСОБА_2 , а тому відсутні процесуальні підстави для покладення даних судових витрат на позивача ОСОБА_1 . 

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

20. 19 січня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ростомов Г. А., через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанови Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, якою спір вирішено по суті, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити. 

21. Касаційну скаргу сторона відповідача мотивувала тим, що встановлені у справі обставини не підтверджують факт наявності спору між сторонами. Дитина ОСОБА_3 проживала та продовжує проживати із матір`ю за відсутності заперечень будь-кого з батьків. 

22. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини спростовуються матеріалами справи. Жоден доказ у справі не підтверджує наміру відповідача забрати дитину ОСОБА_3 до себе за кордон.

23. 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Чумаченко С. О., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ростомов Г. А., залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 

24. Сторона позивача відзив мотивувала тим, що відповідач через свого представника в судах попередніх інстанцій активно приймав участь, подавав процесуальні документи, висловлював свої пояснення, доводи та заперечення, а також ініціював відкриття касаційного провадження, що свідчить про його незгоду з постановою суду апеляційної інстанції, якою визначено місце проживання дитини разом із матір`ю. 

25. Між сторонами у справі відсутня будь-яка домовленість щодо визначення місця проживання дитини, зокрема, оформлена у письмовій формі, що передбачено частиною другою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) або у будь-якій іншій формі. 

26. Верховний Суд у постановах від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, від 24 лютого 2024 року у справі № 501/1786/22, від 05 червня 2024 року у справі № 756/6412/23, від 26 червня 2024 року у справі № 334/3710/22, від 27 червня 2024 року у справі № 333/5987/22, від 19 листопада 2025 року у справі № 727/945/25 зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі; пред`явлення позивачем позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше оскарження відповідачем рішення про задоволення цього позову в апеляційному порядку дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.

27. У касаційній скарзі сторона відповідача посилається на постанови Верховного Суду, які є нерелевантними до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі. 

Провадження у суді касаційної інстанції

28. Верховний Суд ухвалою від 17 лютого 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ростомов Г. А., на постанови Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

29. У квітні 2026 року матеріали цивільної справи № 501/876/24 надійшли до Верховного Суду. 

30. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23, від 17 грудня 2025 року у справі № 214/6547/24 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. Верховний Суд ухвалою від 04 травня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів. 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

32. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що  ОСОБА_2 , 1987 року народження, та ОСОБА_1 , 1989 року народження, зареєстрували шлюб 24 жовтня 2014 року; шлюб розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року у справі № 522/20516/23 (т. 1 а. с. 25, 26).

33. Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Одеса Одеської області України (т. 1 а. с. 24). 

34.  ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання та фактично проживає в м. Одесі (т. 1 а. с. 46).
35.  ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в м. Чорноморську Одеської області (т. 1 а. с. 22) та з 24 лютого 2022 року перебуває за кордоном.

36. Дитина ОСОБА_3 , 2016 року народження, після розірвання шлюбу сторін проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

37. Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважає можливим визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 164-168).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

38. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

39. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

40. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

41. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

42. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

43. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

44. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

45. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

46. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

47. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

48. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

49. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

50. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

51. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

52. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

53. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.
54. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

55. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

56. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

57. У справі, що переглядається у касаційному порядку, встановлено, що після припинення між сторонами шлюбних відносин малолітня дитина ОСОБА_3 , 2016 року народження, залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 24 лютого 2022 року виїхав за межі України. Позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 проживають у місті Одеса, житлом із належними умовами для проживання забезпеченні. Дитина ОСОБА_3 навчається в Одеському ліцеї № 35 Одеської міської ради, а також відвідує заняття в хореографічній школі комунального закладу позашкільної освіти «Одеський міський центр хореографічного мистецтва». 

58. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради склав висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким вважав можливим визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 164-168).

59. Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку зазначеному висновку органу опіки та піклування та встановив, що він є достатньо обґрунтованим, складеним на підставі зібраних матеріалів щодо батьків та дитини, перевірки умов проживання дитини, бесіди з дитиною, характеристики з навчального закладу та закладу позашкільної освіти. 

60. Також суд апеляційної інстанції врахував консультативний висновок за результатами психологічного обстеження дитини від 23 лютого 2024 року № 01/24-к, складений психологом Бюро психологічних досліджень ОСОБА_6 , у якому вказано, що дитина ОСОБА_3 повідомила, що хоче проживати із матір`ю (т. 1 а. с. 27-40).

61. Із врахуванням наведених обставин, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. 

62. При цьому Верховний Суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливає на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

63. Разом із цим, Верховний Суд наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

64. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, висновки суду апеляційної інстанції про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю є правильними, вони ґрунтується на вимогах закону, підтверджується матеріалами справи та спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

65. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

66. Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, не заслуговують на увагу, оскільки саме по собі пред`явлення ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше оскарження відповідачем судового рішення про задоволення цього позову в касаційному порядку дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.

67. Верховний Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.
68. Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22, від 26 червня 2024 року у справі № 334/3710/22, від 27 червня 2024 року у справі № 333/5987/22.

69. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23, від 17 грудня 2025 року у справі № 214/6547/24, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. 

70. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

71. Враховуючи те, що у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено, тому відсутні підстави для відшкодування відповідачу понесених витрат на правничу допомогу. За таких обставин, постанова Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення за заявою відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу є законною та обґрунтованою. 

72. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

73. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

74. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

75. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

76. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанови Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

С. О. Карпенко 

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров