Справа № 420/42901/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідальних працівників ГУ ПФУ в Одеській області, яка полягає у відмові в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 строку незаконного тримання під вартою в період з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р.;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке викладене у вигляді листа-повідомлення ГУ ПФУ в Одеській області від 09.09.2025р. та полягає у фактичній відмові в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 строку незаконного тримання під вартою в період з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016p.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до її страхового стажу строк незаконного тримання під вартою в період з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016р. в потрійному розмірі із розрахунку (5 років 9 місяців 3 дні * 3), що становить 17 років 3 місяці 9 днів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 січня 2011р. ОСОБА_1 , яка не скоювала жодних кримінальних правопорушень, була незаконно затримана під надуманими обставинами та сфальсифікованими доказами працівниками Приморського PB ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, після чого незаконно поміщена під варту на підставі незаконного обвинувачення у вчиненні вбивства, до якого взагалі не була будь-яким чином причетна.
Правоохоронними органами Одеської області за незаконним обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. 
Зокрема, в період з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р. позивачка незаконно знаходилась під вартою: в Ізоляторі тимчасового тримання ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 02.01.2011 р. по 12.01.2011р. та в Одеському слідчому ізоляторі з 12.01.2011 р. по 24.10.2016р. включно, а всього знаходилась під вартою на протязі 5 років 9 місяців 23 днів. 
Пенсію по інвалідності припинено виплачувати з 01 серпня 2011 р. в зв`язку з тим, що відповідно до діючого законодавства позивачка повинна була пройти медичний переогляд інвалідності, який реально неможливо було здійснити так як в зазначений період в 2011р. я незаконно знаходилась під вартою в Одеському слідчому ізоляторі. 
ОСОБА_1 , цілодобово (24 години на добу) знаходилась майже 6 років під вартою в неналежних умовах, її позбавили можливості займатись підприємницькою діяльністю, працювати та отримувати заробітну плату або прибуток як фізична особа-підприємець, мене обмежували у виборі їжі та відпочинку, в отриманні необхідної спеціалізованої медичної допомоги, взагалі обмежували у вільному виборі своїх дій. 
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 р. у кримінальній справі № 520/595/15-к, ОСОБА_1 , виправдана у вчиненні зазначених злочинів. Ухвалою Одеського апеляційного суді від 12 грудня 2022р. вирок Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021р., яким ОСОБА_1 , виправдано - залишено без змін. 
Ухвалою від 03 серпня 2023р. Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду залишив без змін вирок Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 р., яким мене, ОСОБА_1 , виправдано.
Після зміни Київським районним судом м. Одеси запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд в жовтні 2016р., позивачка змогла пройти в 2017р. медичний переогляд щодо інвалідності і мені поновили з кінця грудня 2017р. виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Станом по червень 2024р. позивачка отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 1992 грн. 29 червня 2024р. позивачці виповнилось 63 роки і з 01 липня 2024р. за її заявою до ГУ ПФУ України в Одеській області проведено відповідний розрахунок і її переведено на пенсію за віком, вона стала отримувати мінімальну місячну пенсію за віком у розмірі 2361 грн. (прожитковий мінімум), яка є більшою від пенсії по інвалідності.
Таким чином ОСОБА_1 , маю право на пільги по обчисленню стажу роботи, як особа, що була реабілітована як необґрунтовано притягнута до кримінальної відповідальності та утримувалась під вартою протягом 5 років 9 місяців 23 днів. 
У відповідності до довідки Київського районного суду м. Одеси, виданій на її заяву до суду від 12.08.2025р. повідомлено, що ОСОБА_1 , в період з 02 січня 2011 р. по 12 грудня 2022р. незаконно притягувалась до кримінальної відповідальності; виправдана вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 р.; ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2022р. виправдувальний вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 р. залишено без змін; ухвалою Верховного Суду від 03.08.2023р. вирок Київського районного суду м. Одеси та ухвала Одеського апеляційного суду від 12.12.2022р. залишені без змін. 
Також в довідці Київського районного суду м. Одеси за моєю заявою від 12.08.2025р. зазначено, що ОСОБА_1 , перебувала під вартою в період з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р. включно та рішеннями судів була виправдана. 
26 серпня 2025р. ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перерахування пенсійного стажу з урахуванням строку незаконного тримання під вартою в період з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016р. включно у потрійному розмірі у відповідності до діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення», введеного в дію Постановою Верховної Ради № 1931-X11 від 06.12.1991 р. (з наступними змінами), зокрема, ст. 58 вказаного Закону, а також 12 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (зі змінами), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637. 
До заяви були додані копія довідки Київського районного суду м. Одеси щодо тримання мене під вартою, копії виправдувальних мене вироку Київського районного суду м. Одеси та ухвал Одеського апеляційного суду і Верховного п. Суду. На своє звернення отримала відповідь ГУ ПФУ в Одеській області від 09 вересня 2025р., згідно якого ОСОБА_1 , було відмовлено в зарахуванні часу тримання її під вартою з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016р. до страхового стажу, в тому числі в пільговому обчисленні.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/42901/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Представник ГУ ПФУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Головного управління із заявою довільної форми, в якій просила розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду тримання під вартою з 02.01.2011 по 24.10.2016. Зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням в порядку Закону України “Про звернення громадян” та листом від 09.09.2025 за вих. № 25492-25007/?-02/8- 1500/25 надано лист-відповідь щодо порушеного у заяві питання. 
Як вбачається з матеріалів справи, період тримання під вартою Позивача розпочався 02.01.2011. Однак, з 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 (надалі - Закон № 1058), який регламентує правовідносини, пов`язані з призначенням пенсії за віком, у зв`язку з втратою годувальника та по інвалідності. Саме відповідно до Закону № 1058 Позивачу призначено пенсію за віком.
Враховуючи те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування до страхового стажу в потрійному розмірі періоду відбування покарання/тримання під вартою у разі необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності, а також враховуючи те, що спірний період розпочинається з 2011 року, тобто вже з моменту нового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення, відсутні правові підстави для зарахування періоду тримання під вартою Позивача до страхового стажу у потрійному розмірі.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.
Позивач звернулася до Головного управління із заявою довільної форми, в якій просила розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду тримання під вартою з 02.01.2011 по 24.10.2016.
ГУ ПФУ ПФУ в Одеській області листом від 09.09.2025 за вих. № 25492-25007/Л-02/8- 1500/25 ОСОБА_1 , відмовлено в зарахуванні часу тримання під вартою з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016р. до страхового стажу, в тому числі в пільговому обчисленні.
Не погоджуючись вказаними з діями Головного управління, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що цей закон, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Положеннями статті 56 №1788-ХІІ визначені види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Так, до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 58 Закону №1788-ХІІ передбачені пільги по обчисленню стажу роботи реабілітованим громадянам, а саме: громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Відповідно до пп.12 та 12.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637) час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні зараховується до стажу роботи за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку).
У разі відсутності документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні реабілітованих осіб може бути встановлено в судовому порядку.
Період роботи засуджених зараховується до стажу роботи за умови підтвердження платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами щодо поштових переказів, іншими документами про сплату страхових внесків або інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), установи виконання покарань із зазначенням відомостей про те, що особа підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, або про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі за наявності документів про реабілітацію.
При цьому, зарахування /не зарахування періодів роботи та інших періодів (навчання, безробіття, тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі, час догляду за дитиною, тощо) розглядається органом, що призначає пенсію, на підставі заяви про призначення пенсії з доданими до неї документами.
Так, пунктом 1.1 Порядку №22-1, визначено, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Пунктом 2.2 Порядок №22-1, встановлено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1. цього розділу.
Як встановлено судом вище, позивач звернулася до Головного управління із заявою довільної форми, в якій просила розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду незаконного тримання під вартою з 02.01.2011 по 24.10.2016.
При цьому, судом також встановлено, що довідкою Київського районного суду м. Одеси, виданій на її заяву до суду від 12.08.2025р. повідомлено, що ОСОБА_1 , в період з 02 січня 2011 р. по 12 грудня 2022р. незаконно притягувалась до кримінальної відповідальності; виправдана вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 р.; ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2022р. виправдувальний вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 р. залишено без змін; ухвалою Верховного Суду від 03.08.2023р. вирок Київського районного суду м. Одеси та ухвала Одеського апеляційного суду від 12.12.2022р. залишені без змін. 
Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача час її тримання під вартою за період з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р.
На підставі зазначеного вище, вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період незаконного тримання під вартою з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 90, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, Код ЄДРПОУ 20987385) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період незаконного тримання під вартою з 02 січня 2011р. по 24 жовтня 2016р. в потрійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до її страхового стажу строк незаконного тримання під вартою в період з 02 січня 2011 р. по 24 жовтня 2016р. в потрійному розмірі.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко