СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/13108/25
пр. № 2/759/1134/26
04 травня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Твердохліб Ю.О.,
за участю секретаря судових засідань Жиглій Є.В.,
представника позивача Гаро Г.О. ,
представника відповідача Танцюри Л.О. ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею - ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 25 000,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 25 000,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів на утримання кожної дитини в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , що був зареєстрований 24 лютого 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 267. 17 березня 2023 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі № 585/277/23 шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час вирішення питання про розірвання шлюбу місце проживання дітей не визначалось. 
У зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням на територію
України, що призвело до серйозної загрози життю та безпеці цивільного населення,
сторони були змушені залишити територію України та тимчасово виїхати до
Королівства Іспанії з метою забезпечення власної безпеки та уникнення наслідків
збройного конфлікту. Відтак, з березня 2022 року сторони тимчасово проживають на
дві країни, у Королівстві Іспанія та часто приїжджають на територію України, крім
того, після закінчення військового стану планують повернутись до України
остаточно. Після розлучення сторін, з березня 2023 року, малолітні діти фактично
проживають з матір`ю. Батько дітей після розлучення не проживає разом із дітьми, його точне місце проживання їй невідоме.
В Україні вона з дітьми проживають у належному ОСОБА_3 на праві власності
будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 .
У Королівстві Іспанії, де родина перебуває тимчасово у зв`язку з повномасштабним
військовим вторгненням, діти проживають разом з матір`ю, останньою створені всі
умови для комфортного проживання дітей. При цьому, вона зіткнулась з проблемою, що так як місце проживання малолітніх дітей не визначено з нею юридично за рішенням суду, це створює значні формальні юридичні перешкоди для неї та дітей (зокрема, діти не мають можливості приймати участь у конкурсах, чемпіонатах та заходах, де необхідний дозвіл або
довіреність від батька на матір тощо).
Позивачка неодноразово намагалась врегулювати спірні питання з
Відповідачем в добровільному, позасудовому порядку. Проте після декількох спроб більше не зверталася до відповідача, оскільки зрозуміла, що підводить інших людей, домовившись про час та місце, але зустріч не відбувається. Відсутність юридичного оформлення місця проживання дітей створює суттєві ризики для їх інтересів, унеможливлює участь у міжнародних подіях та ставить під загрозу реалізацію інших прав, зокрема освітніх і культурних.
Саме тому, з метою захисту прав дітей, вона вимушена звернутися до суду з
даним позовом про визначення місця проживання дітей з нею та стягнення аліментів
на їх утримання, щоб саме суд формалізував з ким будуть проживати діти і це
питання не залишалося юридично невирішеним.
Окрім того, позивачка є фізичною особою-підприємцем (копія свідоцтва про
реєстрацію фізичної особи-підприємця, копія довідки про визначення
класифікаційних даних, копія довідки про взяття на облік платника податків, копія
свідоцтва про сплату єдиного податку, копія витягу з реєстру платників єдиного
податку - Додаток 28), є засновником та керівником ТОВ "К`ЮІ-Аудит" (копія
свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копія наказу, копія довідки
ЄДРПОУ, копія витягу з Реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, копія
свідоцтва про включення до реєстру аудиторських фірм та аудиторів - Додаток 29),
являється особою, якій присвоєна кваліфікація аудитора (копія сертифікату аудитора
серія А № 006081 - Додаток 30). Так, позивачка здійснює підприємницьку діяльність
та має достатній дохід для утримання дітей та забезпечення їх благополуччя, що
підтверджується довідками про доходи.
Так, з усіх наданих позивачкою доказів, очевидно, що саме вона забезпечує
належний догляд малолітнім дітям, нею створені всі необхідні умови для
комфортного життя, здоров`я та гармонійного розвитку дітей як в Україні, так і в
Королівстві Іспанії, вона має достатній дохід для утримання дітей та забезпечення їх
благополуччя.
Враховуючи вищевикладене, позивачка звертається до суду з позовною
заявою щодо визначення місця проживання дітей, щоб уникнути в
подальшому завдання значної психологічної шкоди дітям, які вже звикли
проживати з матір`ю, якою для них створено всі необхідні умови. Крім того,
не визначення в судовому порядку місця проживання дітей з матір`ю не дає
Позивачці можливості повноцінно забезпечити права дітей (участь у
виступах, здійснення поїздок).
При підрахунку середньої суми витрат позивачки на малолітніх дітей за п`ять місяців
2025 року підсумкова сума, витрачена ОСОБА_3 , становить 518 010,51 грн, тобто за один місяць сума становить 103 602,10 грн.
Враховуючи, що в матеріальному забезпеченні дітей до досягнення ними
повноліття мають приймати участь обоє з батьків, вирахувана сума за один
місяць на утримання двох малолітніх дітей має бути розділена навпіл та для
обох з батьків становити 51 801,05 грн, тому вона і звертається до суду, щоб з батька дітей стягувались аліменти на двох малолітніх дітей.
У зв`язку із цим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання
малолітніх дітей у твердій сумі, а саме у сумі 25 000,00 грн щомісячно на
кожну дитину окремо до досягнення ними повноліття.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 року визначено головуючого суддю та 20.06.2025 року вищезазначена справа передана у провадження судді Твердохліб Ю.О. (а.с.157-158 т.1).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 161-163 т.1).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 172-173 т.1).
18.08.2025 року через «Електронний суд» надійшов відзив, поданий представником відповідача ОСОБА_7 , в якому у задоволенні позову по визначення місця проживання дітей з матір`ю просить відмовити у повному обсязі, а в частині стягнення аліментів просять задовольнити частково у розмірі 6 500,00 грн на кожну дитину щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач просив допитати в якості свідків його та дітей, а також витребувати докази, а саме з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: вулиця Володимирська, 26, Київ, 01601, інформацію щодо перетину державного кордону України на в`їзд і виїзд за період з 2019 по 2025 рік громадянами України: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.213-250а т.1).
27.08.2025 року через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує свої позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі (а.с.4-25 т.2).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.82-83 т.2).
06.11.2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а також клопотання по долучення доказів (а.с.86-89, 100-104 т.2).
12.11.2025 року через «Електронний суд» представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів (а.с.127-138 т.2), а також додаткові пояснення (а.с.131-154 т.2).
21.10.2025 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду (а.с.155-159 т.2).
22.04.2026 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про визнання позову (а.с.180-181 т.2).
23.04.2026 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Танцюри Л.О. надійшла заява про визнання позову у повному обсязі (а.с.182-183 т.2).
Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Гаро Г.О. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. 
Служба у справах дітей Немішаєвської селищної ради явку в судове засідання свого представника не забезпечила, на адресу суду 17.11.2025 року надіслали лист про розгляд справи без участі третьої особи (а.с.160 т.2). 
Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Танцюри Л.О. у підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі про що надав відповідну заяву, що відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. 
Суд, відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.
Заслухавши в підготовчому засіданні представника позивача, який підтримав вимоги позову, представника відповідача, який підтвердив факт безумовного визнання позову, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
За правилом, встановленим частиною 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Правовими підставами для задоволення позову є положення сімейного законодавства України, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та норми міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей.
Стаття 161 Сімейного кодексу України визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 141 Сімейного кодексу України закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках
Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і за внутрішнім переконанням суду відповідає інтересам дітей, які залишаються проживати в умовах стабільності і безпеки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.
Керуючись ст. 200, 206, 223, 259, 263, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 25 000,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 25 000,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів на утримання кожної дитини в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.
Повернути ОСОБА_3 частину судового збору, що становить 605 гривень 60 копійок, сплаченого згідно квитанції № 5957-9609-2606-9297 від 11.06.2025. 
Стягнути з ОСОБА_4  судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на користь держави Україна.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
відповідач -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа - Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради, 07853, Київська область, Бучанський район, сел. Немішаєве, вул. Садова,3, ЄДРПОУ 44346605.
Повний текст рішення виготовлено 04.05.2026.

Суддя Твердохліб Ю.О.