Справа № 308/3585/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

04.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Відповідно до постанови суду, - 07.03.2025року о 01 год. 47 хв. в м. Ужгород, пл. Івана Чендея, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, оскаржувану постанову такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом першої інстанції грубо порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема право користуватись правовою допомогою адвоката, оскільки адвокату не надано було можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготувати заперечення. Зазначає, що він не керував транспортним засобом, за кермом перебувала інша особа, а він сидів на пасажирському місці, тобто ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Німець О.М. не з`явилися, проте захисник направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у щорічній плановій відпустці за 2026 рік.
Апеляційним судом відхилене заявлене клопотання адвоката Німець О.М., оскільки судовий розгляд справи за її клопотаннями уже неодноразово відкладався. Крім того, враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції (з 26.05.2025), з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за відсутності учасників судового провадження.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №264337 від 07.03.2025 вбачається, що в цей же день о 01 год. 47 хв. в м. Ужгород, пл. Івана Чендея, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення з протоколом відмовився та від надання пояснення відмовився на підставі ст.63 Конституції України.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; карткою обліку адміністративного правопорушення, яка складена 07.03.2025 патрульним поліції Нечипоренко Р.М.; рапортом працівника поліції, яким підтверджуються обставини події, які мали місце 07.03.2025 близько 01.47 год. у м. Ужгород, по вул. І.Чендея, 4; розпискою про залишення транспортного засобу на зберігання; дослідженим відеозаписом, який проводився на нагрудну камеру поліцейського, з котрого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та у закладі охорони здоров`я, та іншими матеріалами справи.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції грубо порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право користуватись правовою допомогою адвоката, оскільки адвокату не надано було можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготувати заперечення, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. 
Відхиляючи зазначені доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, і при цьому ОСОБА_1 та його захисник не були позбавлені можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим не скористалися та не з`явилися до суду апеляційної інстанції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що хоча судове засідання в суді першої інстанції проводилося за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, проте він скористався своїм правом апеляційного оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим мали можливість надати пояснення, та докази, які не змогли надати в суді першої інстанції, та ОСОБА_1 не позбавлений можливості захищатись та доводити свою невинуватість, проте в судове засідання апеляційного суду не прибув.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Німець О.М. прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним засобом, за кермом перебувала інша особа, а він сидів на пасажирському місці, тобто ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, з огляду на таке.
Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що патруль поліції рухався за автомобілем BMW д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив навмисне ковзання по дорожньому полотні та створював аварійну ситуацію на дорозі, після чого зупинився. Коли працівник поліції наближався до передніх водійських дверей транспортного засобу, то автомобіль похитався та пролунав звуковий сигнал, що є свідченням про те, що водій пересів на пасажирське сидіння. Під час спілкування з водієм поліцейський повідомив водію, що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі у лікаря-нарколога, на що водій відмовився, посилаючись на те, що він був пасажиром. Після цього, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права, наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, склав протокол про адміністративне правопорушення та ознайомив водія з його змістом. Разом з тим, дівчина, яка перебувала на водійському сидінні у зазначеному автомобілі на запитання поліцейського не підтвердила, що вона керувала транспортним засобом.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 , як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, сам факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Щодо клопотань адвоката Німець О.М. про виклик і допит свідка ОСОБА_3 та про витребування з Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП НПУ інформацію чи була притягнута ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає, що такі клопотання не подавались до суду першої інстанції, об`єктивних причин щодо не можливості заявити їх в суді першої інстанції під час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні, а тому порушено принцип стадійності розгляду таких клопотань. Крім того, клопотання не містить належних обґрунтувань щодо необхідності виклику зазначеного вище свідка. Зважаючи, що матеріали справи містять достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 07.03.2025, окрім того до матеріалів справи долучено відеозапис, який є чітким та зрозумілим, відтак суд не вбачає доцільності у задоволенні зазначених клопотань.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду справи, захисник не був позбавлений можливості самостійно доставити в судове засідання зазначеного свідка для його допиту.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Отже, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.
При розгляді справи, апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага