Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року Справа№200/2469/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови, оформленої листом від 27.03.2026 року № 22156-17567/П-02/8-0500/26, у переведенні її з 01.11.2025 року з пенсії за вислугу років, яка призначена на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років - 25 років 9 місяців 4 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести її з 01.11.2025 року з пенсії за вислугу років, яка призначена на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років - 25 років 9 місяців 4 дні.
Позов обґрунтовувала тим, що з 01.01.2017 року має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (після звільнення зі служби з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, що відбулося 31.12.2016 року).
Проте, з 01.01.2017 року їй було призначено пенсію за вислугу років на підставі п. «б» ст. 12 зазначеного Закону, не дивлячись на наявність у неї достатньої кількості пільгової вислуги років (органом Пенсійного фонду України було враховано лише календарну вислугу років).
У березні 2026 року вона звернулася до відповідача (як до органу, де перебуває на обліку як отримувач пенсії) із заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років, що призначена на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію на підставі п. «а» ст. 12 цього ж Закону, до якої додала відповідну довідку.
Проте відповідач своїм листом відмовив в переведенні її на таку пенсію.
Вважала, що відповідачем порушено її право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним адміністративним позовом. 
Позивач (через свого представника) подала письмові пояснення щодо обрання позивачем датою переведення на інший підвид пенсії дату 01.11.2025 року, в яких, з посиланням на ст. 48 та ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зазначала, що обрання саме цієї дати обумовлене наявністю строків позовної давності.
Так, право позивача на визначення розміру її пенсії з урахуванням пільгового стажу – виникло з 01.01.2017 року і триває до цього часу, проте звернення до адміністративного суду має свої часові обмеження. Тому, враховуючи принцип диспозитивності, позивач обрала найбільш сприятливий, на її погляд, спосіб захисту своїх прав, оскільки обрання більш віддаленої дати - призвело б до залишення позовної заяви без руху, а згодом її повернення
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що пенсія за вислугу років призначається за наявності двох умов: відповідної календарної вислуги і якщо відповідні особи звільненні зі служби. 
На його думку, для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі, і не передбачено зарахування до календарної вислуги років, яка відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає право на призначення пенсії за вислугу років, вислуги років у пільговому обчисленні.
Крім того, на час звернення позивача до відповідача із заявою редакція пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 зазнала змін (зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119), відповідно до яких зарахування служби на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція пункту 3 Постанови.
Тому відсутні підстави для врахування позивачу періодів служби в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 року у справі №200/3448/25.
При цьому, правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18, до спірних правовідносин не мають застосовуватися, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до пункту 3 Постанови. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.01.2024 року у справі № 240/22910/22, від 11.02.2025 року у справі № 520/34488/23.
Просив в задоволенні позову відмовити.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є колишнім службовцем органів Державної кримінально-виконавчої служби України; після звільнення зі служби в таких органах перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що призначена їй з 01.01.2017 року.
Призначення такої пенсії відбулося на підставі поданих уповноваженим органом щодо позивача документів; умовою призначення стала, зокрема вислуга років 27,8 (календарних 19,3).
Вказані обставині підтверджуються матеріалами пенсійної справи позивача, зокрема протоколом за пенсійною справою № 0506016814 (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.11.2023 року.
05.03.2026 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років, що призначена на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 цього ж Закону, тобто на інший підвид тієї ж пенсії (заява зареєстрована відповідачем 05.03.2026 року за вх. №17567/П-0500-26).
До заяви додала довідку від 12.02.2026 року № 4/1/31, що видана їй державною установою «Бахмутська установа виконання покарань (№6), в якій зазначено, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України з 05.09.1997 року по 31.12.2016 року; вислуга років на день її звільнення становила: у календарному обчисленні 19 років 03 місяці 26 днів, у пільговому - 25 років 09 місяців, 04 дні.
Листом відповідача від 27.03.2026 року № 22156-17567/П-02/8-0500/26 позивача повідомлено, що архів пенсійних справ знаходиться в м. Донецьку, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 року № 428-р «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085» належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому перевірити дату та причину звільнення, тощо відповідно до паперових документів, наданих уповноваженим структурним підрозділом не має можливості. Для упорядкування інформації щодо звільнення в її пенсійній справі рекомендовано звернутися до уповноваженого структурного підрозділу за останнім місцем проходження служби.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Пунктом «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені такі види пенсії за цим Законом: пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.
Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.
Статтею 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб».
Пунктом 3 цієї Постанови (в редакції яка була чинною на час призначення позивачу пенсії) визначені випадки зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (до яких належав позивач).
Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, де Суд дійшов висновку про те, що, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Верховний Суд також зазначив, що є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і звернув увагу на необхідності врахування норм підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії.
Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 підтримав правову позицію, що викладена у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393.
Крім того, пільговий залік вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби чітко визначений Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
На це також звернув увагу Верховний Суд в постанові від 07.03.2025 року у справі № 620/14330/23 з подібними правовідносинами.
Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Виходячи з положень до п.п. 1, 7, 12 (з урахуванням додатку №2 до п. 12) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, проведення розрахунку вислуги років належить до повноважень уповноважених структурних підрозділів відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади. Розрахунок вислуги років на пенсію складається за матеріалами особової справи та зазначається в поданні про призначення пенсії, які разом з іншими документами направляються до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
З розрахунку вислуги років позивача, що наявний в матеріалах пенсійної справи, а також наведений в довідці, що додатково подана позивачем із заявою про переведення на інший вид пенсії, вбачається, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, у неї наявний відповідний пільговий стаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 року №393. 
З огляду на наведене із зарахуванням на пільгових умовах такого часу проходження служби, позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Такий висновок суду ґрунтується на аналогічному правовому висновку Верховного Суду, що викладений в постановах від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18, від 18.02.2025 року у справі №520/14878/23, від 26.02.2025 року у справі №560/14729/23 та від 07.03.2025 року у справі № 620/14330/23.
Вказані положення законодавства залишилися поза увагою суб`єкта владних повноважень, що призвело до неправомірної бездіяльності - непереведення позивача на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При цьому відповідачем не враховано те, що відповідне право на такий вид (підвид) пенсії позивач набула ще з 01.01.2017 року - при первинному призначенні їй пенсії. Тому посилання відповідача на зміни в законодавстві, що відбулися після набуття позивачем права (редакція пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119,) та на відповідні постанови Верховного Суду, де застосоване таке законодавство, - є неприйнятними.
Щодо посилання відповідача на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 в діючій редакції - зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119 (відповідно до яких зарахування служби на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція п. 3 Постанови), детально. 
Дійсно, редакція пункту 3 цієї Постанови до внесення зазначених змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Натомість з 19.02.2022 року пунктом 3 Постанови в редакції зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119, передбачено зарахування останньої тільки для визначення розміру пенсії. 
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій у справі № 520/5695/23 в касаційному порядку, у постанові від 10.12.2024 підтримав правовий висновок, викладений у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 14.11.2023 року у справі №600/3836/22-а про те, що до правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідні правові норми, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, підлягають застосуванню в тій редакції, яка була чинна на момент звернення особи до відповідного уповноваженого органу із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років.
У зазначеній постанові від 10.12.2024 року у справі №520/5695/23 Верховний Суд сформував такий правовий висновок: «призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звільнені зі служби в поліції і звернулись із заявою для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19.02.2022 (набрання чинності Постановою №119, якою внесені зміни до Порядку №393) здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.».
Проте, посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 3 Постанови в редакції зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119, - є неприйнятними, оскільки звільнення позивача зі служби та звернення із заявою для оформлення та направлення документів до органу Пенсійного фонду України, а також набуття права на пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та призначення такої пенсії відбулося до внесення наведених змін (пенсія позивачу призначена з 01.01.2017 року). А неправильне застосування органом Пенсійного фонду України при призначенні позивачу пенсії пункту 3 Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 в редакції, що діяла на час призначення пенсії, свідчить виключно про необхідність виправлення органом Пенсійного фонду України за заявою позивача помилки, яка була допущена колись відповідним органом Пенсійного фонду України при призначенні позивачу пенсії, а не про перший розгляд нової заяви з документами уповноваженого органу, що подані для призначення пенсії. 
З огляду на наведене є також неприйнятними посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 15.01.2024 року у справі №240/22910/22, від 11.02.2025 року у справі №520/34488/23, оскільки в них застосований пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 в діючій редакції (зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119) з огляду на те, що звільнення позивачів (в цих справах) з військової служби та звернення із заявою до відповідного органу щодо оформлення та подання необхідних документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, відбулося після 19.02.2022 року - під час дії пункту 3 Постанови в редакції зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119, на відміну від даної справи.
Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 року у справі №640/13694/22, яка набрала законної сили, визнано протиправними та нечинними, зокрема, п. 1 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» (яким внесені зазначені зміни). (Постанова суду у справі №640/13694/22 оскаржена в касаційному порядку, проте касаційний перегляд її ще не відбувся.).
Відповідачем також помилково не враховано те, що неможливість проведення перевірки дати та причини звільнення позивача та іншої інформації, що зазначена в паперових документах, що надані уповноваженим структурним підрозділом, через те, що первинні документи залишилися в м. Донецьку, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не може бути підставою для не переведення позивача, пенсія якій призначена понад 9 років тому назад, на інший вид (підвид) пенсії за вислугу років. 
Крім того, в електронній пенсійній справі позивача достатньо інформації для вчинення таких дій. Також позивачем до відповідача додатково надана нова довідка, яка підтверджує відповідну інформацію та право позивача на пенсію відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який обрано судом та гарантував би повне їх відновлення (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи наведене оскаржені дії органу Пенсійного фонду України підлягають визнанню протиправною бездіяльністю із зобов`язанням відповідача перевести позивача на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію шляхом переведення на бажаний для неї вид (підвид) пенсії
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до п. «б» ст. 50 цього ж Закону, яка визначає строки призначення пенсій, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Статтею 50 вказаного Закону також визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (останній абзац ст. 50).
Право на призначення пенсії у позивача виникло з 01.01.2017 року (з наступного дня після звільнення зі служби), і відповідну пенсію їй призначено із зазначеної дати. 
Отже, факт несвоєчасного звернення за пенсією відсутній, відповідно останній абзац ст. 50 зазначеного Закону застосуванню не підлягає.
Звернення позивача за іншим видом (підвидом) пенсії відбулося 05.03.2026 року (заява про призначення пенсії шляхом переведення на інший вид (підвид) пенсії, з якою позивач пов`язувала позовні вимоги, датована 05.03.2026 року).
Отже, позивачу має бути призначена пенсія (шляхом переведення на бажаний для неї вид (підвид) пенсії) з 05.03.2026 року.
Такі висновки суду обґрунтовані тим, що рішення/дії/бездіяльність органу Пенсійного фонду України щодо призначення позивачу з 01.01.2017 року та виплати пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не на підставі п. «а» ст. 12 цього ж Закону (щодо яких можливо було би застосувати інший строк захисту порушеного права), в даній справі не оскаржуються та не є предметом спору в ній. 
Предметом позову в даній справі є виключно протиправні дії (бездіяльність) органу Пенсійного фонду України, що вчинені/допущені після подання позивачем заяви від 05.03.2026 року про призначення пенсії шляхом переведення на інший вид (підвид) пенсії та які мали місце за результатом розгляду цієї заяви. Спірні правовідносини між сторонами виникли саме після подання позивачем заяви від 05.03.2026 року.
Отже, позов із зазначених в ньому підстав підлягає задоволенню частково. 
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1 064,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає у непереведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі її заяви від 05.03.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2026 року та перевести її із зазначеної дати на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років - 25 років 9 місяців 4 дні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 27 квітня 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда