КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6859/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року місто Київ
справа №757/48971/23-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1  - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025року, ухвалене під головуванням судді Соколова О.М., повний текст рішення складено 01 грудня 2025 року, у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗНАЙ» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив:
визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, повідомлену ОСОБА_1 , в інтерв`ю на YouTube каналі «Politeka Online» ІНФОРМАЦІЯ_1 відеозапис з назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», за адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
ОСОБА_1 з 5:28 хв. «....ОСОБА_3, … …. - агенти ФСБ!»
ОСОБА_1 з 5:51 «Так а як, він і есть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві...»;
зобов`язати ОСОБА_1 не пізніше 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у той же спосіб, в який вона була поширена - шляхом зачитування під відеозапис на YouTube каналі «Politeka Online» ІНФОРМАЦІЯ_1 що належить ТОВ «ЗНАЙ» тексту спростування інформації наступного змісту: «Спростування. Я, ОСОБА_1 , повідомляю, що інформація поширена мною в інтерв`ю 10 грудня 2022 року на YouTube каналі «Politeka Online», що має назву «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», стосовно ОСОБА_3 , про те що « ОСОБА_5 ,… ….- агенти ФСБ » та «він і єсть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві» є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню»;
зобов`язати ТОВ «ЗНАЙ» не пізніше 15 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на YouTube каналі «Politeka Online»  ІНФОРМАЦІЯ_1  відеозапису спростування наданого ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог посилався на те, що 10 грудня 2022 року на YouTube каналі «Politeka Online»   ІНФОРМАЦІЯ_1  було розміщено відеозапис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому журналіст ОСОБА_7 бере інтерв`ю у ОСОБА_1 .
Вказував, що кількість переглядів вищезазначеного відео складає 206000 переглядів.
Зазначав, що доступ до вищезазначеного інтерв`ю є вільним та загальнодоступним, інформація яка була зазначена в ньому доведена до необмежного кола осіб, в якому ОСОБА_1 , повідомив інформацію про ОСОБА_3 наступного змісту:
ОСОБА_1 з 5:28 хв. «.... ОСОБА_5 , ОСОБА_8 …. - агенти ФСБ!»
ОСОБА_9 з 5:45 хв. «Ви говорите що він агент ФСБ це ж серйозне таке звинувачення»
ОСОБА_1 з 5:51 «Так а як, він і єсть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві...».
Посилався на те, що інформація, яка була висловлена ОСОБА_1 є негативною, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Вважає, що вказана відповідачем ОСОБА_1 інформація викладена як фактичні твердження, не є оціночними судженнями.
Вказував, що наявність вказаного відеозапису було зафіксовано у висновку експертів №315/1/23 за результатами проведення комісійного комп`ютерно - технічного дослідження.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, повідомлену ОСОБА_1 , в інтерв`ю на YouTube каналі «Politeka Online» ІНФОРМАЦІЯ_1 відеозапис з назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», за адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- ОСОБА_1 з 5:28 хв. «....ОСОБА_3, … …. - агенти ФСБ!»
- ОСОБА_1 з 5:51 «Так а як, він і есть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві...».
Зобов`язано ОСОБА_1 не пізніше 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у той же спосіб, в який вона була поширена - шляхом зачитування під відеозапис на YouTube каналі «Politeka Online» ІНФОРМАЦІЯ_1 що належить ТОВ «ЗНАЙ» ЄДРПОУ 39550833, тексту спростування інформації наступного змісту: «Спростування. Я, ОСОБА_1 , повідомляю, що інформація поширена мною в інтерв`ю 10 грудня 2022 року на YouTube каналі «Politeka Online», що має назву «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», стосовно ОСОБА_3 , про те що « ОСОБА_5 ,… ….- агенти ФСБ » та «він і єсть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві» є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню».
Зобов`язано ТОВ «ЗНАЙ» не пізніше 15 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на YouTube каналі «Politeka Online»  ІНФОРМАЦІЯ_1  відеозапису спростування наданого ОСОБА_1 .
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «ЗНАЙ» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 3496 грн. за подання до суду позовної заяви.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «ЗНАЙ» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи №315/1/23 в розмірі 15199,13 грн. та витрати на проведення лінгвістичної експертизи у розмірі 30111,48 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що інформація, поширена у відео стосується ОСОБА_3 , хоча у відеозаписі відсутні будь-які ідентифікаційні ознаки цієї особи.
Вказував, що позивач не довів, що поширена інформація стосується саме його.
Зазначав, що у матеріалах справи використано лінгвістичну експертизу, в якій експерт безпідставно додав ім`я та по батькові « ОСОБА_10 », яких немає у первинному відео, тим самим фактично ототожнивши фігуранта ролика з позивачем.
Посилався на те, що суд першої інстанції неправильно розподілив тягар доказування та не забезпечив перевірку електронних доказів (відео) у первісному вигляді.
Вказував, що висловлювання «агент ФСБ» має характер оціночного судження і не підлягає спростуванню.
14 квітня 2026 року від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження та не спростовують законність та обґрунтованість рішення. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Поворознюка О.Г. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав. 
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ТОВ «ЗНАЙ» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача ТОВ «ЗНАЙ» на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України )
Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності.
Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Нормами статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 201 ЦК України зазначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно з статтею 299 ЦК Українифізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Статтею 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення.
Верховний Суд України у п.18 постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).
У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.
Отже, спростуванню підлягає тільки недостовірна інформація, яка була висловлена у формі фактичних тверджень. Тому позивач повинен вказати конкретні висловлювання, які він вважає недостовірними, а суд зобов`язаний оцінити, чи є ці висловлювання фактичними твердженнями, чи оціночними судженнями.
Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №758/2931/19.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. 
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Стаття 9 Конституції України зазначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Тому застосування Європейської конвенції та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права є обов`язковим для всіх державних органів України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, то є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, р. 28, пункт 46).
Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
У п.45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії», п.46). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції», п.55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у Справі «Бразільє проти Франції», заява №71343/01, п. 37, від II квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення «Патурель проти Франції», заява №54968/00, п.37, від 22 грудня 2005 року).
Як роз`яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Як вбачається з матеріалів справи,     10 грудня 2022 року на YouTube каналі «Politeka Online»   ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розміщено відеозапис під назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому журналіст ОСОБА_7 бере інтерв`ю у ОСОБА_1 .
Кількість переглядів вищезазначеного відео складає 206 000 переглядів.
Доступ до вищезазначеного інтерв`ю є вільним та загальнодоступним, інформація яка була зазначена в ньому доведена до необмежного кола осіб, в якому ОСОБА_1 повідомив інформацію наступного змісту:
- ОСОБА_1 з 5:28 хв. «....ОСОБА_3, ОСОБА_8 …. - агенти ФСБ!»
- ОСОБА_9 з 5:45 хв. «Ви говорите що він агент ФСБ це ж серйозне таке звинувачення»
- ОСОБА_1 з 5:51 «Так а як, він і єсть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві... ».
Згідно висновку експертів №315/1/23 за результатами проведення комісійного комп`ютерно - технічного дослідження від 25 серпня 2023 року виявлено, що на ресурсі/посиланні ІНФОРМАЦІЯ_2 міститься відеозапис з назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины». Вказаний відеозапис зафіксовано та завантажено на матеріальні носії - оптичні диски типу DVD-R у кількості 5 одиниць.
Всі права на YouTube каналі «Politeka Online» належать ТОВ «ЗНАЙ».
З викладеного вбачається, що ТОВ «ЗНАЙ» є юридичною особою, яка оприлюднила інформацію 10 грудня 2022 року на YouTube каналі «Politeka Online»   ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме відеозапис під назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», за адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому журналіст ОСОБА_7 бере інтерв`ю у ОСОБА_1 .
Позивачем на підтвердження позовних вимог був наданий висновоксудового експерта ОСОБА_11 №345/23 за результатом проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) експертного дослідження мовлення від 09 жовтня 2023 року.
Згідно з вказаним висновком фрагменти висловлювань ОСОБА_1 , виділені у заяві від 05 вересня 2023 року про призначення дослідження, виражені у формі фактичних тверджень про те, що: 
ОСОБА_12 є агентом федеральної служби безпеки російської федерації («такі як ото ОСОБА_3, ОСОБА_8 там, агенти ФСБ, начинають там розказувать...», «він і єсть агент ФСБ », «є агент ФСБ»; 
ОСОБА_12 має квартири у столиці рф Москві, що записані на його тещу, й отримує грошові кошти за продаж чи то оренду цих квартир («На сьогоднішній день в Москві квартири на тьощі, він получає гроші.», «... от він счас торгує, продає, здає квартири в оренду в Москві...».
З фрагментів висловлювань ОСОБА_1 випливає, що словосполучення «....ОСОБА_3,…. - агенти ФСБ!», «він і єсть агент ФСБ» вжите щодо особи позивача.
Інформація, у словосполученні «агент ФСБ» є інформацією негативного характеру щодо позивача, викладена у формі твердження про факт та говорить про суспільно-небезпечну діяльність позивача.
Тобто, дані твердження у розумінні ст.30 Закону України «Про інформацію» не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідної дійсності. 
Факт перебування на посаді агента ФСБ можливо підтвердили відповідними наказами про призначення на посаду, посвідченням або іншими документами.
Разом з тим, стороною відповідача ОСОБА_1 під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що поширена ним інформація є достовірною та що вона стосується не позивача ОСОБА_3 , а іншої особи.
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що висловлювання «агент ФСБ» має характер оціночного судження і не підлягає спростуванню спростовуються вищенаведеним.
Поширена відповідачами інформація є взаємопов`язаною i спрямованою на маніпулювання громадською думкою глядачів каналу та створення негативного враження про особу позивача.
Встановивши, що інформація повідомлена ОСОБА_1 в інтерв`ю на YouTube каналі «Politeka Online» ІНФОРМАЦІЯ_1 відеозапис з назвою «ОСОБА_3 - агент ФСБ!!! ОСОБА_1: украинским Олигархам ХАНА, ОСОБА_14 - враг Украины», за адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- ОСОБА_1 з 5:28 хв. «....ОСОБА_3, … …. - агенти ФСБ!»
- ОСОБА_1 з 5:51 «Так а як, він і есть агент ФСБ, ну як, ОСОБА_4 він, ну прийде час ви все зрозумієте, є агент ФСБ. На сьогоднішній день квартири в Москві на тьощі він получає гроші, ну по-перше це його треба вже в тюрму посадити, хай розкаже він сейчас торгує продає, здає квартири в оренду в Москві... » є недостовірною, отже є такою, що порушує право позивача на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність юридичного складу правопорушення щодо поширення відповідачами недостовірної інформації про позивача, що є підставою для визнання її недостовірною та її спростування.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно розподілив тягар доказування, не забезпечив перевірку електронних доказів (відео) у первісному вигляді колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи стороною відповідача ОСОБА_1 у суді першої інстанції не заявлялося клопотань про огляд електронних доказів (відео) у первісному вигляді.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що експертний висновок №345/23 від 09 жовтня 2023 року є неналежним доказом, оскільки експерт вийшов за межі компетенціїколегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно з ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. 
При цьому, сторона відповідача ОСОБА_1 доказів на спростування правильності висновку №345/23 від 09 жовтня 2023 року не надала.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і спростування недостовірної інформації ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору та витрат на проведення експертизи №315/1/23 в розмірі 15199,13 грн., витрати на проведення лінгвістичної експертизи у розмірі 30111,48 грн. 
Разом з тим, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення судових витратне передбачений.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, солідарне зобов'язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов'язок» (ст.ст.541-544 ЦК України).
Солідарне зобов'язання є різновидом цивільно-правових зобов'язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред'явити боржникові вимогу в повному обсязі, а у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов'язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов'язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.
У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Наведене узгоджується з правовим позиціям, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, у додатковій постанові Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17 (з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції про виправлення описки від 06 липня 2018 року), від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4105/18.
Проте зазначеного не було враховано судом першої інстанції при здійсненні розподілу судових витрат у цій справі.
А відтак, рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору та витрат на проведення експертиз підлягає зміні шляхом викладення п'ятого та шостого абзаців резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «ЗНАЙ» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі по 1748 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «ЗНАЙ» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи №315/1/23 в розмірі по 7599,56 грн. з кожного та витрати на проведення лінгвістичної експертизи у розмірі по 15055,74 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору та витрат на проведення експертиз змінити, виклавши абзаци 5 та 6 резолютивної частини рішення в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗНАЙ» (місцезнаходження: місто Київ, вул. Саперне Поле, 26-А, код ЄДРПОУ 39550833) на користь ОСОБА_13 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі по 1748 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗНАЙ» (місцезнаходження: місто Київ, вул. Саперне Поле, 26-А, код ЄДРПОУ 39550833) на користь ОСОБА_13 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на проведення експертизи №315/1/23 в розмірі по 7599 грн. 56 коп. з кожного та витрати на проведення лінгвістичної експертизи у розмірі по 15055 грн. 74 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: