Справа № 357/19704/25
Провадження № 2/357/716/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

14 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Вдовика А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав,- 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про позбавлення їх батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її донька ОСОБА_2 , відповідач у справі, в 2022 році виїхала за кордон, покинувши свого сина ОСОБА_5 на позивача, не виховує і не утримує дитину, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям, здоров`ям свого сина. Позивач не знає де проживає відповідач, тривалий час не підтримує з нею жодних відносин.
Під час підготовчого провадження, 04.03.2026 року позивач подала суду заяву про уточнення/збільшення позовних вимог та, окрім вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач просила виключити з числа відповідачів ОСОБА_3 , оскільки такої особи не існує, а відомості про нього, як батька дитини записані за заявою матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. А також, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та призначити позивача опікуном малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Процесуальні дії та рішення у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 01.12.2025 року позов ОСОБА_1 було передано судді Ярмолі О.Я. (а.с.17)
29.01.2026 ухвалою судді було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання на 27.02.202. Зобов`язано ССД надати висновок щодо вирішення даного спору (а.с.27-28).
27.02.2026 позивач подала суду Заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про виклик в судове засідання свідків (а.с.39-40, 43).
27.02.2026 ухвалою суду було задоволено клопотання представника третьої особи Служби у справах дітей та витребувано у Державної прикордонної служби відомості щодо перетину кордону ОСОБА_2 (а.с.50-51).
04.03.2026 позивач повторно подала суду Заяву про уточнення позовних вимог (а.с.58-59).
05.03.2026 до суду надійшла з Державної прикордонної служби витребувана інформація (а.с.63-64).
17.04.2026 представник третьої особи у справі направила суду Рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради за №272 від 14.04.2026 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав» (а.с.65-66).
05.05.2026 третя особа у справі подала Висновок про можливість ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна над малолітнім ОСОБА_5 (а.с.74).
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.
Представник третьої особи ОСОБА_8 підтримав позов.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не інформований, відзив на позовну заяву не надходив.
З метою вжиття вичерпних заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи та призначене судове засідання, 20.04.2026 судом, у порядку ч.11. ст.128 ЦПК України було опубліковано на офіційному вебсайті «Судової влади України» оголошення про призначення розгляду справи в судовому засіданні 06.05.2026 на 09:30, що в сукупності з вищевикладеним свідчить про вжиття всіх адекватних, розумних та можливих заходів із метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Суд постановив проводити розгляд справи у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, про що не заперечувала позивач та наведене відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Суд заслухавши позицію позивача, третьої особи, покази свідків, з`ясувавши думку малолітнього ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 . Його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Наведене підтверджено свідоцтвом про народження /серія НОМЕР_1 / (а.с.8) 
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 38).
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає за однією адресою зі своєю бабусею ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 (а.с.10).
Позивач надала суду відомості щодо свого пенсійного забезпечення (а.с.11,13), інформацію щодо відсутності судимості (а.с.76), медичний висновок про можливість бути опікуном (а.с.77). 
Згідно наданої директором гімназії та класним керівником характеристики на позивача, слідує, що ОСОБА_1 бабуся учня 5-А класу ОСОБА_5 , яка повністю займається вихованням свого онука, самотужки зробила ремонт в класі, турбується про онука. ОСОБА_1 сама виховала старшого онука ОСОБА_3 , який на сьогодні вже дорослий, одружився, служить в лавах ЗСУ. ОСОБА_1 відповідальна, сумлінна бабуся, у неї з онуком позитивні і доброзичливі стосунки. У 2022 році матір дитини ОСОБА_2 забрала свого сина ОСОБА_5 і вивезла його до Польщі, але він на онлайн уроки не виходив, в польській школі не навчався, тоді бабуся поїхала до Польщі і забрала свого онука до дому, повернула до школи, дитина наздогнала програмний матеріал, доглянута, забезпечена всім необхідним (а.с.12).
Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, як орган опіки та піклування прийняв рішення від 14.04.2026 за № 272 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_5 », у якому дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що таке позбавлення відповідає інтересам дитини (а.с.66).
Служба у справах дітей склала Висновок про можливість громадянки ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна над малолітнім ОСОБА_5 (а.с.74).
Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. (ст.9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають по-сусідству з позивачем, дали суду показання, що позивач самостійно виховує свого онука ОСОБА_5 з народження. Раніше, до 2022 року сусіди зустрічали відповідача ОСОБА_2 , яка періодично жила з матір`ю, а потім вона десь виїхала за кордон і не приїздить, повністю відсутня в житті свого сина. Свідкам не відомо де мешкає відповідач. Позивач ОСОБА_1 самостійно повністю виховує і утримує онука. ОСОБА_5 слухається свою бабу, у них гарні відносини, є взаєморозуміння.
В судовому засіданні, в присутності психолога Коляди Н.В. , було з`ясовано думку дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив суду, що давно не бачив свою маму, яка не приїздить і не телефонує, нічого не присилає, не вітає з днем народження. ОСОБА_5 вже погано пам`ятає маму. Дитина товаришує з рідним старшим братом ОСОБА_3 , який проживає окремо, але приходить в гості. Дитина постійно проживає з бабцею ОСОБА_1 , яка доглядає його і забезпечує всім необхідним. Іноді дитина спілкується з дідом, який проживає окремо, але іноді допомагає онуку. Дитина ображена на маму, якої не має поряд. Дитина не знає свого батька. 
Таким чином, під час розгляду даної справи знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.
Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц.
Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, покинула її без батьківської опіки, не приймає участі у її вихованні, не забезпечує належні умови проживання та харчування, не займається розвитком та лікуванням дитини, чим порушує встановлені в суспільстві правила співжиття, в тому числі відносно своєї дитини, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини.
Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до вимог ст.ст. 181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст.182 Сімейного КодексуУкраїни встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою.
Таким чином, відповідач, будучи матір`ю малолітньої дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення нею повноліття. Проживання відповідача окремо від дитини не звільняє її від виконання вказаного обов`язку.
Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її потреби, працездатний вік відповідача, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що слід стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними ( ст. 58 ЦК України).
Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ст. 243 СК України).
Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу (ст.244 СК України).
Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Законні представники дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, не можуть без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким відповідно до закону чи договору має така дитина (ч.1,3 ст. 246 СК України).
Згідно ч. 1- 4 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України.
При вирішення позовної вимоги про встановлення опіки і призначення позивача опікуном над малолітнім ОСОБА_5 , суд враховує висновок Служби у справах дітей про можливість ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна над малолітнім ОСОБА_5 . Також, суд враховує, що позивач з народження дитини, фактично, опікується своїм онуком. Позивач має досвід виховання дітей, оскільки самотужки вже виховала старшого онука ОСОБА_18 , якому зараз 27 років і він має власну сім`ю. Позивач любить онуків, не байдужа до їхньої долі, турбується про малолітнього ОСОБА_5 та зважує можливість і відчуває власні сили бути його опікуном. Дитина прихильна до своєї бабусі і встановлення опіки з її боку буде відповідати найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_5 .
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється з позивача за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 грн. 40 коп. за дві немайнові позовні вимоги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення складено і підписано 14.05.2026 року 
Суддя    	О. Я. Ярмола