справа № 619/3577/26
провадження № 3/619/1142/26

Постанова
іменем України

24 червня 2026 року, 
суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., захисника Шевцова О.М., розглянула у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
установила:
17.05.2026 о 08 год 00 хв в с-щі Пересічне вул. Кірова, 21-А водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Megane scenic р.н. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя та поведінка, що критично не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер ARLJ та у медичному закладі у встановленому законом порядку водій відмовився на бодікамеру. Водій відсторонений від права керування, чим порушив п. 2.5 ПДР.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку смс. 
У судовому засіданні захисник зазначив, що ОСОБА_1 вину не визнає повністю та просив закрити провадження п справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись. Разом із протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №668104 надано відео з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського, а саме СD диск з фрагментами двох відеозаписів обставин справи. Однак в тексті Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №668104 в графі «Технічний засіб відеозапису» зазначено лише один засіб 1113057251/14. Постанова поліцейського про порушення водієм правил дорожнього руху повинна в обов`язковому порядку містити посилання на технічні засоби, якими здійснювався відеозапис. У випадку, якщо поліцейський не вказав такий технічний засіб у постанові, то відеозапис є недопустимим доказом вини водія і на ньому не може ґрунтуватись обвинувачення водія. В підтвердження цього, згідно з положеннями ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна в обов`язковому порядку містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Як вбачається з фрагменту відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля, який не зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №668104 в графі «Технічний засіб відеозапису», патрульний автомобіль рухався по селищу, потім різко розвертається, прискорюється і закінчується відео тим, що патрульний автомобіль під`їжджає до автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3 , що стояв без руху, тобто на даному відео не зафіксовано факту керування транспортним засобом, і як наслідок не зафіксовано і самої події, яка вказана у протоколі. На даному відеофайлі зафіксовано лише пересування патрульного автомобіля по селищу та зупинка його біля автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3 , що стояв без руху. Щодо фрагменту відео з нагрудної камери поліцейського, то на цьому відео теж не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_3 . Не зафіксовано і всієї події, яка вказана у протоколі. На даному відеофайлі зафіксовано лише спілкування поліцейського, при цьому відсутня інформація про факт руху транспортного засобу, керування особою транспортним засобом, та підстави зупинення транспортного засобу, ознаки, які можуть свідчити про обґрунтованість пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння, встановлення осіб свідків та їх наявність. Ознаки, які вказано у протоколі (почервоніння шкіри обличчя та поведінка, що критично не відповідає обстановці) не було зафіксовано на камеру. З відеозапису нагрудної камери, долученого до протоколу, вбачається, що поведінка особи не є критичною, є адекватною, він спілкується з поліцейськими, логічно висловлює свої міркування. Також з відео не вбачається ознак сп`яніння, які зазначені у протоколі. При цьому нервування водія вочевидь зумовлено лише діями поліцейських, які без очевидних на те підстав вказували, що він має ознаки сп`яніння. Працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень правил дорожнього руху, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Направлення на медичний огляд, яке долучено до матеріалів справи, є недопустимим доказом, так як його не було вручено особі, оскільки проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, як це було зафіксовано на камеру, а й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення. Пропозиція пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я має супроводжуватися обов`язковим оформленням та безпосереднім врученням водієві письмового направлення. Огляд, проведений без належно оформленого та врученого направлення вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП). В даному випадку з відеозапису не вбачається, що поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. Вказаний документ був складений не під час розгляду справи, що підтверджується відеозаписом, а саме в тексті направлення на медичний огляд, що долучено до матеріалів справи, зазначено час його складання 17.05.2026 р. 08 год 02 хв, хоча як свідчить запис з нагрудної камери поліцейського, саме в цей час поліцейський намагався виконати свій обов`язок, «який так і не виконав» а саме повідомити ОСОБА_1 причину зупинки. Окрім цього, відео фіксування події повинно проводитися з моменту зупинки транспортного засобу та до кінця розгляду справи поліцейськими, однак відсутній момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання водію права з ним ознайомлення. Крім цього, в протоколі має місце невідповідність адреси за якою складався відповідний протокол. Так у протоколі в графі «Місце скоєння та суть адміністративного правопорушення» зазначене селище Пересічне, вул. Кирова, 21а. Однак це не відповідає дійсності, тому як в протоколі вказана лише адреса реєстрації проживання ОСОБА_1 а не місця складання протоколу. 
Суд зазначає, що правова позиція по справі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. 
Не дивлячись на невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, його винуватість доказана у повному обсязі та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668104 від 17.05.2026; направленням до КНП ХОР «ОНД», у якому зазначено, що ОСОБА_1 17.05.2026 о 08 год 02 хв має ознаки алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя та поведінка, що критично не відповідає обстановці, від проходження огляду відмовився; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя та поведінка, що критично не відповідає обстановці, від проходження огляду за допомогою газоаналізатора Драгер ARLJ відмовився; відеозаписом, на якому зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля та відмова пройти на місці зупинки огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або проїхати у лікарню. 
 
Як установлено пунктом 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника, з приводу того, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 є неспроможними, з огляду на те, що з відеозапису, що наявний в матеріалах справи, убачається безпосереднє переслідування поліцейськими транспортного засобу, який в подальшому був зупинений, ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля в той час, як до нього підійшов співробітник поліції, який в подальшому звертався до ОСОБА_1 виключно як до водія автомобіля, який зупинили, і він заперечень з цього приводу не висловлював. По-друге, встановлено, що під час спілкування поліцейського з водієм, саме ОСОБА_1 (особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення) поводив себе як водій транспортного засобу, на вимогу поліцейського зазначав, що документи на право керування транспортним засобом забув вдома та не повідомляв про керування автомобілем іншою особою. Також, суд зауважує, що у ОСОБА_1 була можливість написати в протоколі про адміністративне правопорушення пояснення з приводу обставин порушення та зазначити про те, що він не керував транспортним засобом, однак останній таким правом не скористався. 
Доводи захисника про те, що частина відеозапису здійснювалася на відеореєстратор, відомості про який не містяться у додатках до протоколу, відеозаписи не є нерозривними, відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для визнання їх недопустимими доказами, оскільки на даних відеозаписах безперервно зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.
Доводи про відсутність відеозапису складення протоколу та відсторонення ОСОБА_2 від керування не спростовують встановлених у справі обставин щодо керування ОСОБА_1 автомобілем та відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. До того ж відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом зазначені у протоколі та слід зазначити, що ст. 266 КУпАП в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом, не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували цей факт. Крім того, слід зазначити, що не відсторонення працівниками поліції водія від керування транспортним засобом не звільняє останнього від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, якщо така вина у вчиненні правопорушення доведена у встановленому законом порядку.
Посилання захисника на те, що всупереч вимог Закону України «Про Національну поліцію» працівниками поліції транспортний засіб було зупинено без жодних на те правових підстав суд вважає безпідставними та до уваги не бере, оскільки незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.
Щодо посилань захисника про відсутність на відео ознак сп`яніння ОСОБА_1 суд зазначає, що встановлення ознак сп`яніння є результатом візуального сприйняття відповідними особами ознак зовнішності та поведінки певної особи, а відтак носить суб`єктивний характер. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я, результати якого мали б об`єктивний характер та виключали будь-які сумніви щодо наявності в нього зазначеного стану, проте, останній вказаним правом не скористався. Крім того, ОСОБА_1 притягається до відповідальності не за наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а за відмову пройти огляд на вказаний стан. До того ж, щодо наявності (відсутності) у водія зовнішніх ознак сп`яніння, то вони можуть бути спростовані лише в один спосіб - проходженням водієм на вимогу поліцейського відповідного огляду у встановленому законом порядку. При цьому, висловлення підозри щодо знаходження водія у стані сп`яніння з перерахуванням таких ознак положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09листопада 2015року №1452/735 відносить виключно до компетенції працівника поліції. Наявність чи відсутність обґрунтованості висловленої поліцейськими підозри спростовуються водієм виключно у встановлений законом спосіб.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Також суд зазначає, що ОСОБА_1 будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.
Згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно ст. 34, 35 КУпАП, обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддею не встановлено.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, загальні основи накладення адміністративних стягнень, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавленням права керувати транспортними засобами, з огляду на таке.
За змістом санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд приймає до уваги роз`яснення, які містяться в п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Згідно відомостей начальника САП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 водійське посвідчення не значиться.
Отже, у розумінні ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 не є водієм, а є іншою особою.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Частиною другою статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.
Керуючись ст. 283, 284 КУпАП, суддя,
постановила:
Визнати ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накласти на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень).
Реквізити по сплаті адміністративного штрафу у сфері забезпечення дорожнього руху: р/р UA168999980313020149000020001, КОД ЕДРПОУ 37874947, отримувач ГУК Харківська область/Харківобл/21081300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код бюджетної класифікації 21081100.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» Дергачівський районний суд Харківської області.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Суддя   І. М. Нечипоренко