ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/23264/24 пров. № А/857/19450/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Величка Івана Івановича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною; зобов`язання видати довідку про вартість речового майна, нарахувати і виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого протягом проходження служби речового майна (суддя суду І інстанції: Хома О.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.04.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Величко І.І., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 12.09.2024р., та стосовно ненарахування і невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна;
зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 12.09.2024р., та здійснити нарахування і виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна (а.с.1-4).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.15 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 12.09.2024р., та стосовно ненарахування і невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_2 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 12.09.2024р., нарахувати і виплатити на її підставі грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна (а.с.35-41).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.45-47).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що позивачу, як військовослужбовцю за призовом під час мобілізації на особливий період при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тому при звільненні і не виникає право на отримання таких речей та право на грошову компенсацію їх вартості. 
Таким чином, на день звільнення будь-яке майно до видачі позивачу не належало, оскільки відповідно до п.28 абз.3 розділу ІI Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затв. наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016р. /Інструкція № 232/, єдиною категорією військовослужбовців, яким речове майно, видане у особисте користування видається у власність, є військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, до яких позивач не відносився. Інші категорії військовослужбовців отримують предмети речового майна у користування (носіння). 
Враховуючи наведене, у позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби. 
Відтак, відповідач стверджує, що видача позивачу спірної довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, зумовлює виникнення обставин, за яких відповідач всупереч положенням Інструкції № 232 зобов`язаний виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію, на яку він ще не набув право.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 58 від 29.04.2022р. молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022р. «Про загальну мобілізацію», було прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та призначено на посаду розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , ВОС-106646А, з 29.04.2022р. зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, на харчове забезпечення зараховано з 30.04.2022р., та з 29.04.2022р. вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за 4 тарифним розрядом у розмірі 2730 грн. на місяць, шпк «солдат» (а.с.31).
Згідно наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 271 від 12.09.2024р. старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 127-РС від 05.09.2024р. у запас відповідно до абз.3 пп.«б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наказано вважати таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 12.09.2024р. виключено з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.7).
16.09.2024р. представник позивача Величко І.І. через засоби поштового зв`язку звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити виплату грошової компенсації вартості неотриманого під час проходження військової служби речового майна або надати довідку про вартість такого речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі; вказану заяву представнику відповідача вручено за довіреністю 19.09.2024р., що підтверджується трекінгом поштового відправлення із сайту АТ «Укрпошта» із номером для відстеження 7900500018794 (зворот а.с.7, а.с.8).
04.11.2024р. представник позивача Величко І.І. через засоби поштового зв`язку надіслав адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати відповідь щодо того, чи буде Військова частина НОМЕР_1 здійснювати виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а також чи буде надавати довідку про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі; вказаний адвокатський запит вручено представнику відповідача за довіреністю 06.11.2024р., що підтверджується трекінгом поштового відправлення із сайту АТ «Укрпошта» із номером для відстеження 7900500054278 (а.с.9-10) .
Військова частина НОМЕР_1 листом № 1626/7956 від 18.10.2024р. повідомила представника позивач на заяву від 16.09.2024р., що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які були призвані по мобілізації, у разі їх звільнення з військової служби чи загибелі не передбачена, а тому законних підстав для видачі довідки про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 , немає (а.с.26-28).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна та ненарахування грошової компенсації за неотримане речове майно протягом служби, представник позивача звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. постановою КМ України № 178 від 13.03.2016р. /Порядок № 178/, встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. 
При цьому право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язане з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке було отримане під час проходження служби.
Водночас, норма п.29 розділу V Інструкції № 232 не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком № 178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відтак, позивач, звільнений у запас з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки відповідає вимогам, встановленим п.п.2 та 3 Порядку № 178. Тому бездіяльність відповідача щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, ненарахування та невиплата позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Предметом розглядуваного спору є право позивача на отримання довідки про вартість неотриманого речового майна та суми компенсації за неотримане речове майно.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зокрема, відповідно до абз.2 п.1 ст.9-1 вказаного Закону речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає Порядок № 178.

Згідно з п.3 цього Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:
звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця;
переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Відповідно до п.4 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 зазначеного Порядку визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі – військовослужбовці) визначає Інструкція № 232.
Згідно із п.2 розділу I Інструкції № 232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до п.4 розділу III Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016р., яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язане з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке було отримане під час проходження служби.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 за період проходження військової служби отримав речове майно.
Таким чином, у позивача виникло право на отримання грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку № 178, з урахуванням вартості одиниці речового майна станом на 1 січня поточного року.
16.09.2024р. представник позивача Величко І.І. через засоби поштового зв`язку звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити виплату грошової компенсації вартості неотриманого під час проходження військової служби речового майна або надати довідку про вартість такого речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі.
Листом № 1626/7956 від 18.10.2024р. відповідач, покликаючись на положення Інструкції № 232, повідомив представника позивача, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які були призвані по мобілізації, у разі їх звільнення з військової служби чи загибелі не передбачена, а тому законних підстав для видачі довідки про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 , немає.

Щодо вказаних доводів відповідача, апеляційний суд враховує наступне.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021р. у справі № 200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.

За приписами п.4 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
Водночас п.29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Аналіз змісту викладених положень свідчить, що норма п.29 розділу V Інструкції № 232 не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком № 178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Отже, п.29 розділу V Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають відповідно до положень Закону № 2011-ХІІ.
Відтак, при нарахуванні та виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно слід керуватися актом вищої юридичної сили, яким є Порядок № 178, тоді як норми Інструкції № 232, підлягають використанню лише в частинах, які не суперечать такому акту.
Таким чином, покликання відповідача на п.29 розділу V Інструкції № 232, як на підставу для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, є безпідставним.
Аналогічна правова позиціям, викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2025р. у справі № 560/4729/24.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Конституційний Суд України у рішеннях № 8-рп/99 від 06.07.1999р. та № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було порушено право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.
За таких обставин бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 12.09.2024р., та щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, є протиправною.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. в адміністративній справі № 380/23264/24 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.76-78).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. в адміністративній справі № 380/23264/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. в адміністративній справі № 380/23264/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 15.06.2026р.