Справа № 344/14643/25
Провадження № 2/344/986/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року місто Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 12136,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №3511924, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 6000,00 гривень на умовах, визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 12136,00 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 3700,00 гривень, заборгованість за процентами – 8436,00 гривень.
21.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3511924 від 16.01.2021.
За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3511924 від 16.01.2021 в загальному розмірі 12136,00 гривень, судовий збір у сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 гривень (а.с. 1-9).
30 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є необґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
Відповідач зазначає, що 16 січня 2021 року ним був підписаний кредитний договір № 3511924 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про надання споживчого кредиту. Згідно пункту 1.3 сума кредиту становить 6000,00 гривень. Згідно пункту 1.4 строк кредиту на 30 днів. Згідно пункту 1.5 стандартна процентна ставка становить 1,90 %. Згідно пункту 1.8 договору від 16.01.2021 № 3511924 орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: пункт 1.8.1. за стандартною ставкою 9420,00 гривень. 
Позивачем не було зазначено роз`яснення у позовній заяві щодо утворення заборгованості по кредитному договору, вказані відсотки, розрахунок, термін дії договору, за який період стягуються відсотки, з яких відсотків має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо), на яких підставах утворилась загальна сума заборгованості.
Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту є недоведеними та необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях позивача. Відповідачу не зрозуміло, як при сумі кредиту 6000,00 гривень, позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту – 3700,00 гривень, заборгованість за процентами – 8436,00 грн. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги.
Враховуючи, що договором про надання грошових коштів № 3511924 від 16.01.2021 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк, становлять 3420,00 гривень, тіло кредиту – 6000,00 гривень. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором від 16.01.2021 №3511924: тіло кредиту - 6000,00 гривень, проценти - 3420,00 гривень, разом 9420,00 гривень. 
Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором; відмовити у позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; прийняти рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 16.01.2021 № 3511924: суму кредиту - тіло у розмірі 6000,00 гривень, суму заборгованості в розмірі 3420,00 гривень (а.с. 75-79).
07 жовтня 2025 року представником позивача Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» адвокатом Усенком М.І. надано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому зазначає, що аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву відповідачем, є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. 
Позивач зазначає, що відповідач у відзиві визнає факт укладення кредитного договору. Крім того, задля підтвердження факту укладення кредитного договору до суду було подано копію договору №3511924 від 16.01.2021 про надання споживчого кредиту, копію додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №3511924 від 16.01.2021 та копію довідки про ідентифікацію. 
Кредитний договір №3511924 було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор. Кредитний договір зі сторони відповідача був підписаний одноразовим ідентифікатором С850224, який міститься у доданих до матеріалів справи документів, зокрема кредитному договорі та додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №3511924. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Також відповідачу до укладення кредитного договору було надано можливість ознайомитися із Паспортом споживчого кредиту, де були відображені всі умови договору, зокрема щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі); реальної річної процентної ставки відсотків річних. Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання кредиту. Споживач перед укладенням договору має можливість самостійно ознайомитися з Правилами кредитування для прийняття усвідомленого рішення, відповідальність стосовно ознайомлення з цими правилами лежить виключно на стороні, яка укладає кредитний договір. 
Більше того, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, 24.01.2021 позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 307,80 гривень на оплату процентів за користування кредитом та часткове погашення тіла кредиту в сумі 1000,00 гривень. 23.02.2021 позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 2 679,00 гривень на оплату процентів за користування кредитом та часткове погашення тіла кредиту в сумі 1000,00 гривень. Даний доказ очевидно вказує на укладення кредитного договору та наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3511924.
Відповідач зазначає, що нарахування відсотків здійснювалося відповідно до умов кредитного договору № 3511924 від 16.01.2021, з якими відповідач був ознайомлений та на які погодився, укладаючи даний договір. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, що наявний у матеріалах справи, у період з 16.01.2021 по 24.01.2021 було нараховані проценти за зниженою процентною ставкою, що відповідало пункту 1.5.1 кредитного договору. 
24.01.2021 відповідачем було здійснено оплату процентів, чим ініційовано продовження строку користування кредитом, як це передбачено пунктом 4.2.2. Договору.
Відтак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було прийнято пропозицію Споживача та продовжено строк кредитування на 30 днів. Тому у період з 25.01.2021 по 23.02.2021 було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою (пункт 1.5 кредитного договору).
Більше того, 23.02.2021 відповідачем повторно здійснено оплату процентів, відтак повторно ініційовано продовжено строк кредитування відповідно до пункту 4.2.2 кредитного договору. 
Отже, на підставі вищезазначеного, протягом 30-ти днів, у період з 24.02.2021 по 25.03.2021 було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою (пункт 1.5 кредитного договору). 
Крім того, оскільки згідно з пунктом 4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. На підставі цього, з 26.03.2021 по 23.06.2021 (90 днів) було нараховано проценти у період автопролонгації. 
Отже, відповідач свідомо уклав даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договорів, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором.
Позивач просить задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у повному обсязі (а.с. 83-88).
07 листопада 2025 року відповідачем надано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що позивач у позовній заяві не вказав, що відповідачем було частково сплачено по кредитному договору від 16.01.2021 № 3511924 грошові кошти.
У відповіді на відзив позивач надав повну розшифровку інформації по кредитному договору та сплачених відповідачем частково сум, що позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 307,80 гривень на оплату процентів за користування кредитом та часткове погашення тіла кредиту в сумі 1000,00 гривень: 23.02.2021 позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 2679,00 гривень на оплату процентів за користування кредитом та часткове погашення тіла кредиту в сумі 1000,00 гривень. 
У зв`язку з тим, що вже з дня оформлення кредиту пройшло багато часу, також з відсутністю доказів (квитанцій) щодо часткового погашення по кредитному договору №3511924 від 16.01.2021, відповідач просить суд врахувати інформацію, вказану у відповіді на відзив позивача при винесені рішення. 
Також відповідач зазначає, що щодо пролонгації договору він ніяких дій не вчиняв, позивачем не було надано підтверджуючих документів на здійснення відповідачем такої дії. 
За таких обставин відповідач просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням долученого відзиву та пояснення (а.с. 91).
22 січня 2026 року відповідачем надано до суду через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі (а.с. 106).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 52-53).
Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.54-45).
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів задоволено у повному обсязі (а.с. 97-98).
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року повторно витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» докази (а.с. 102-103).
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» докази (а.с. 117-118).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, але до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує (а.с. 93, 110).
Відповідач Тимченко у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без участі його відповідача, просить прийняти рішення з урахуванням долученого відзиву (а.с. 74, 90, 100).
Учасники справи у судове засідання, призначене на 19 травня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
16.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариством, та ОСОБА_1 , Споживачем, укладено договір про надання споживчого кредиту №3511924 (а.с. 16-29).
Згідно довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 був ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Договір зі сторони клієнта був підписаний одноразовим ідентифікатором С85022 (а.с. 30).
У довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Контрактовий дім» зазначено про перерахування 16.01.2021 коштів у сумі 6000,00 гривень на картку НОМЕР_1 (а.с. 30 зворот – 31).
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за договором №3511924 від 16.01.2021 становить 12136,00 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3700,00 гривень, заборгованість за процентами у розмірі 8436,00 гривень (а.с. 31 зворот, а.с. 32-36).
21.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Кредитор, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», Новий Кредитор, уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3511924 від 16.01.2021 (а.с. 37-42).
Позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором №3511924 від 16.01.2021 (а.с. 43).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» зареєстровано як юридична особа (а.с. 43 зворот - 44).
Згідно відповіді Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 16.01.2021 було зараховано коштів на суму 6000,00 гривень від 27.06.2021 (а.с.123-124).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Положеннями частини третьої статті 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1081 Цивільного кодексу України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
З матеріалів справи встановлено, що договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021 від 21.09.2021, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача, укладений відповідно до вимог закону, містить всі істотні умови. Доказів визнання вказаного договору недійсним, неукладеним чи його розірвання до матеріалів справи не надано.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № 3511924 від 16.01.2021, укладеним з відповідачем.
Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України).
Нормою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з ним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З кредитного договору № 3511924 від 16.01.2021 вбачається, що відповідно до вимог частини першої статті 638 Цивільного кодексу України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору С850224, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки договір № 3511924 від 16.01.2021 укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
Позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16.01.2021 та отримання відповідачем коштів у сумі 6000,00 гривень.
Згідно розрахунку заборгованості, 24.01.2021 відповідачем було здійснено часткове погашення тіла кредиту в сумі 1300,00 гривень, 23.02.2021 часткове погашення тіла кредиту в сумі 1000,00 гривень. 
Загалом на погашення тіла кредиту відповідачем сплачено 2300,00 гривень. Оте, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 3700,00 гривень (6000,00-2300,00 гривень).
Отже, як встановлено судом, позикодавець, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконав умови договору № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16.01.2021, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором належним чином не виконувала, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3700,00 гривень.
У цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо стягнення процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України).
Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
З матеріалів справи вбачається, що за договором № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16.01.2021 сума кредиту становить 6000,00 гривень (пункт 1.3. договору). 
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (пункт 1.4 договору). 
У пункті 1.5. договору сторони погодили, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; 
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; 
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору. 
Пункт 1.5.1. договору передбачає, що знижена процентна ставка 0,57 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач у межах строку, визначеного в пункті 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
За положеннями пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1.-4.3.4.) договору.
Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Згідно підпункту 4.3.2 пункту 4.3 кредитного договору споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору.
Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в пункті 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину (підпункт 4.4. договору).
Відповідно до розрахунку заборгованості, що наявний у матеріалах справи, у період з 16.01.2021 по 24.01.2021 було нараховані проценти за зниженою процентною ставкою, що відповідало пункту 1.5.1 кредитного договору. 
24.01.2021 відповідачем було здійснено оплату процентів, чим ініційовано продовження строку користування кредитом, як це передбачено пунктом 4.2.2. Договору.
Відтак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було прийнято пропозицію Споживача та продовжено строк кредитування на 30 днів. Тому у період з 25.01.2021 по 23.02.2021 було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою (пункт 1.5 кредитного договору).
23.02.2021 відповідачем повторно здійснено оплату процентів, відтак повторно ініційовано продовження строку кредитування відповідно до пункту 4.2.2 кредитного договору. 
Отже, на підставі вищезазначеного, протягом 30-ти днів, у період з 24.02.2021 по 25.03.2021 було здійснено пролонгацію та нараховані проценти за стандартною процентною ставкою (пункт 1.5 кредитного договору). 
На підставі пункту 4.3.1 з 26.03.2021 по 23.06.2021 (90 днів) було нараховано проценти у період автопролонгації. 
Таким чином, суд приходить до переконання про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 8436,00 гривень. 
Докази, які б спростовували доводи позивача про факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16.01.2021, у матеріалах справи відсутні.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16.01.2021 у розмірі 12136,00 гривень, що включає в себе 3700,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 8436,00 гривень - заборгованість за процентами.
Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з платіжної інструкції № 18483 від 19 серпня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 51).
Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2422,40 гривень.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень, то суд враховує, що пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом статей 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/ 16-ц.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень представником позивача надано відповідні докази, а саме договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с.45 зворот), актом №1031 від 05 серпня 2025 року (а.с. 46), детальним описом наданих послуг до акту № 1031 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с.46 зворот), ордером на надання правничої допомоги (а.с. 47).
Враховуючи складність справи, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених або тих, які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд вважає наявними підстави для стягнення на користь позивача понесених витрат по сплаті правничої допомоги.
Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та заперечення відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. 
Враховуючи реальний обсяг професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, тому дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень нуль копійок).

На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078, 1081 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд – 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, заборгованість за договором № 3511924 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2021 року у розмірі 12136,00 гривень (дванадцять тисяч сто тридцять шість гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029 м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 21 травня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.