ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Колесник О.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Справа № 753/21956/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Беспалова О.О., Чуприни О.В.,
за участі секретаря Снитко А.А.,
Позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 

до Департаменту патрульної поліції

третя особа на стороні відповідача, інспектор взводу 1 роти 3 
яка не заявляє самостійних вимог батальйону полку 1 Управління 
щодо предмету спору патрульної поліції в м. Києві 
Конурін Олексій Сергійович

про скасування постанови по справі про 
адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В : 
Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач), третя особа: інспектор взводу 1 роти 3 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Конуріна Олексія Сергійовича, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4261980 від 13 березня 2025 року. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: інспектор не представився, не повідомив причину зупинки та про здійснення відеофіксації, не опитав свідка, який знаходився на пасажирському сидінні та відмовився надати докази, які підтверджують вчинення Позивачкою адміністративного правопорушення.
Також Позивачка зазначала, що в інспектора поліції були відсутні правові підстави для висновку про нанесення тонування на задні прилади зовнішнього світла, що зменшувало світлопропускання та змінювало силу світла.
2. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт керування Позивачкою транспортним засобом не пристебнутою ременем безпеки підтверджується відеозаписом з боді-камери.
Також суд зазначив, що інспектором поліції не було допущено порушень процедури розгляду справи. При цьому, саме особа, яка знаходилась на пасажирському сидінні поряд з водієм, постійно сперечалася з поліцейським та заважала розгляду справи.
3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи доводи, аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, Апелянтка також зазначає, що на наданому Відповідачем відеозаписі з боді-камери не зафіксовано момент під час руху транспортного засобу, а чітке зображення з`явилося лише після зупинки автомобіля та відкриття вікна, коли ОСОБА_1 вже мала можливість відстебнути ремінь безпеки.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2026 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2026 у Департаменту патрульної поліції завірені належним чином матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
7. Від Департаменту патрульної поліції надійшли витребувані судом докази.
8. У судовому засіданні Апелянтка підтримала вимоги апеляційної скарги в межах доводів, викладених у скарзі. Наполягала на неповному встановлені судом першої інстанції обставин цієї справи та надала додаткові пояснення, зокрема щодо порушення її права на ознайомлення з матеріалами справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги - задовольнити.
Представник Відповідача та Третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. 
Вислухавши думку учасників справи, порадившись на місці, колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які у судове засідання не з`явилися без поважних причин.
9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до змісту оскаржуваної постанови ЕНА №4261980 від 13 березня 2025 року, 13.03.2025 року о 14.00 год. в м. Києві по проспекту Броварському 93, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «BMV X5», номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобом пасивної безпеки та була не пристебнутою ременем безпеки. Також було виявлено, що на задні прилади зовнішнього світла було нанесено покриття (фарбування або тонування), що зменшує світлопропускання, змінює їх силу світла, чим порушила п. 6.1.2. ДСТУ 3649 від 2010 року та порушила п. 2.3.в Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. 
11. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 2.3.в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною першою, п`ятою статті 121 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду апеляційної інстанції.
12. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.
13. Принагідно, колегія суддів зазначає, що покладений на Відповідача обов`язок доказування відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не є абсолютним, оскільки, в силу приписів частини першої зазначеної статті, кожна сторона, зокрема й позивача, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
14. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом «BMV X5», номерний знак НОМЕР_1 , будучи непристебнутою ременем безпеки, підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом з боді-камери № 476654 інспектора поліції та не спростовано Апелянткою.
15. Доводи ОСОБА_1 про те, що вона відстебнула ремінь безпеки одразу після зупинки спростовуються зазначеним вище відеозаписом. Окрім того, на долученому Апелянткою до позовної заяви відеозаписі з мобільного телефону особи, яка знаходилась на пасажирському сидінні поряд з водієм, такі обставини також не зафіксовані.
16. Окрім того, як убачається з відеозапису події, зафіксованого на боді-камеру № 476654, інспектор поліції після зупинки транспортного засобу, роз`яснив в чому полягає порушення та повідомив, що здійснюється відеофіксація, а відтак доводи Апелянтки в цій частині є необгрунтованими.
17. Колегія суддів приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що інспектор поліції допустив окремі процедурні порушення, а саме: не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, звертаючись до водія та не надав Апелянтці докази вчинення нею адміністративного правопорушення для ознайомлення. Однак, як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, інспектор надав для ознайомлення своє службове посвідчення та повідомив про відсутність технічної можливості надати відеозапис, оскільки боді-камера не має екрану та зазначив, що особа може звернутися із відповідним запитом до Управління патрульної поліції.
18. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.
Отже, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним, як от у справі, що розглядається.
Судова колегія зазначає, що фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. 
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
19. Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення суб`єктом владних повноважень, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення, що в межах цієї справи судом встановлено не було. 
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи, тому враховуються судом.
20. Доводи Апелянтки про те, що інспектор поліції не опитав очевидця події колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як встановлено судом з відеозапису, особа, яка знаходилась на пасажирському сидінні поряд з водієм, одразу надала власні пояснення (зокрема що він є особою з інвалідністю та має права не користуватися ременем безпеки та що водійка транспортного засобу щойно відстебнула свій ремінь безпеки та просив обмежитися попередженням).
21. Крім того, як відзначалося вище, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
22. З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність спірної постанови.
23. Аналізуючи доводи Апелянта в частині щодо визначення відповідності тонованих фар вимогам ДСТУ 3649 від 2010, колегія суддів приходить до висновку про їх неналежність до предмету спору, оскільки, як вбачається зі спірної постанови, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ч. 5 ст. 121 КУпАП, тобто за порушення правил користування ременями безпеки і негативних наслідків за невідповідність вимогам ДСТУ 3649 від 2010 для неї не настало.
24. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норма ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачає самостійний склад адміністративного правопорушення, який не є кваліфікованим відносно ч. 1 цієї ж статті (керування водієм транспортним засобом, який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів), а тому відсутні правові підстави стверджувати, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності також за порушення вимог п. 6.1.2 ДСТУ 3649 від 2010 року за частиною 1 статті 121 КУпАП.
25. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
26. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
27. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 
Судове рішення виготовлено 18 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.О. Беспалов

О.В. Чуприна