УХВАЛА

29 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/11797/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026
(головуючий - Сковородіна О.М., судді Тищенко А.І., Колесник Р.М.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026
(суддя - Привалов А.І.)

у справі №910/11797/25 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА"
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
про стягнення 559 442, 51 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2025 році Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 559 442,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за Договором поставки №УГВ 1377/30-24 від 11.11.2024, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги у сумі 193 319,73 грн, за прострочення сплати якої нараховані 3% річних у розмірі 1 223,48 грн.

Крім того, позивач з посилання на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 364 899,30 грн, які були сплачені в якості оплати за Банківською гарантією №42939/ЮГ-24 від 29.10.2024 за відсутності настання гарантійного випадку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №910/11797/25 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА» безпідставно набуті кошти в сумі 364 899,30 грн. У задоволенні 193 319,73 грн було відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11797/25 заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 56 000,00 грн задоволена частково, стягнуто з Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА» 6 000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 у справі №910/11797/25 вказані судові рішення залишено без змін.

11.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №910/11797/25 разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарежння.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №910/11797/25 є стягнення 559 442, 51 грн, тобто ціна позову є меншою за п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік - 1 514 000,00 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, що передбачена пп. пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Вказує на те, що існують протилежні висновки, ухвалені одним і тим же самим складом суду в аналогічних справах, що свідчить про порушення єдиної правозастосовчої практики в таких фундаментальних питаннях, як виникнення форм-мажорних обставин у період воєнного часу та підтвердження їх наявності у погоджений сторонами договору спосіб. Зазначає, що вирішення питання звільнення від відповідальності особи за порушення строків виконання зобов`язання, за наявності підтвердження у встановлений спосіб наявності форс-мажорних обставин, є обставиною, яка має виняткове значення не тільки для позивача, а також всіх суб`єктів господарювання, які мають на меті брати участь в публічних закупівлях. 

Проте Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи. 

Крім того, посилання скаржника, що справа №910/11797/25 має виняткове значення для скаржника та становить значний суспільний інтерес визнаються необґрунтованими, оскільки вищевказані доводи зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи та значний суспільний інтерес.

Суд зазначає, що незгода із рішенням судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття таких рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/11797/25 є стягнення грошової суми, що є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №910/11797/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Оскільки Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУДЗАПЧАСТИНА" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №910/11797/25.

2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець 

О.О. Мамалуй