КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №33/824/2295/2026
справа №359/15548/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2026 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області (до 31 січня 2024 року), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,- 

встановив:
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Зазначеною постановою установлено, що ОСОБА_1 , будучи головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу інспекції з паркування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, являючись посадовою особою місцевого самоврядування та суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно підпункту "в" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" та приміткою до статті 1726 КУпАП, на якого поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", у порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 розділу VII Закону України "Про запобігання корупції", несвоєчасно 20 березня 2024 року, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при звільненні, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Не погодившись із прийнятою постановою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального права в частині визнання вини ОСОБА_1 .
Вказує, що після закінчення строків накладення адміністративного стягнення вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлюється.
У цій справи вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП зводяться до визначення строків притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до статті 38 КУпАП, відтак, дійшовши висновку, що на момент розгляду справи строки притягнення до адміністративної відповідальності закінчилися, суд має закрити провадження у справі.
Звертає увагу, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключним рішенням, отже прийняття такого рішення свідчить про порушення прав людини на справедливий суд.
Мотивуючи наведеним, просить рішення суду першої інстанції в частині визнання вини ОСОБА_1 при закритті провадження скасувати, прийняти нову постанову, якою вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Прокурор Пономаренко В.В. в режимі відеоконференцзв`язку проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила у задоволенні скарги відмовити, оскаржувану постанову залишити без змін.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши скаржника ОСОБА_1 , прокурора Пономаренко В.В., суд робить висновок, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до частини 4 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі; 10) проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу.
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із такого.
Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП, не звільняє суд від обов`язку з`ясувати обставини, визначені статтею 280 КУпАП, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.
Саме такий правовий підхід узгоджується із системним аналізом положень статей 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, відповідно до яких прийняття рішення про закриття провадження у справі можливе лише після встановлення фактичних обставин справи та перевірки наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у суду відсутні повноваження щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.
Стаття 284 КУпАП також не містить обмежень при винесені постанови про закриття справи встановити вину особи.
Водночас, зі змісту частини 1 статті 38 КУпАП убачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП.
У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі, а саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частина 1 статті 247 КУпАП).
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які були безпосередньо досліджені судом та отримали оцінку відповідно до вимог статті 252 КУпАП.
При цьому, суд першої інстанції, встановивши наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, дійшов правильного висновку про неможливість накладення адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, визначених статтею 38 КУпАП, у зв`язку з чим обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.
Посилання скаржника на те, що поєднання у постанові висновку про винуватість особи із закриттям провадження у справі є взаємовиключним, апеляційний суд уважає безпідставними, оскільки встановлення вини особи є необхідною процесуальною передумовою для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування наслідків, передбачених КУпАП.
Лише після установлення факту вчинення адміністративного правопорушення та винуватості особи суд має можливість вирішити питання щодо наявності чи відсутності обставин, які виключають накладення адміністративного стягнення, у тому числі у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та робить висновок про залишення без змін постанови суду першої інстанції.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Н.В. ПОЛІЩУК