Справа № 932/6646/26 
Провадження № 3/932/1469/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Міросєді А.І., за участю: секретаря Теліціної О.О., прокурора Коломійця В.А., захисника Алейниченко М.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, відносно:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Козелець Чернігівської області, громадянина України, командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-
в с т а н о в и в :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 57 від 21 травня 2026 року, ОСОБА_1 будучи військовою службовою особою та обіймаючи посаду командира відділення оповіщення, 25 березня 2026 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам військової служби, після проведення інструктажу військовослужбовцям груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначених в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 92 від 24.03.2026 року, не здійснив належну організацію та контроль за діяльністю груп оповіщення, не забезпечив виконання військовослужбовцями груп оповіщення інструктажу, проведеного ним же перед їх виїздом, допустив до виконання службових обов`язків військовослужбовців груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були одягненні в чорну форму тактичного та спортивного характеру без знаків розрізнення та не забезпечив виконання групами оповіщення проведеного ним же інструктажу щодо носіння форменого одягу зі знаками розрізнення, в порушення вимог наказу Міністерства оборони України № 606 від 20.11.2017 року, який є основним нормативно-правовим актом, який затверджує Правила носіння військової форми одягу та знаків розрізнення військовослужбовцями Збройних Сил України, що вказує на недбалість і безвідповідальність молодшого сержанта ОСОБА_1 , який вчинив недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду, що утворює собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.
Прокурор Коломієць В.А. у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, так як долученими до протоколу та дослідженими матеріалами справи підтверджується факт недбалого ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду, оскільки ОСОБА_1 : не здійснив належну організацію та контроль за діяльністю груп оповіщення; не забезпечив виконання військовослужбовцями груп оповіщення інструктажу, проведеного ним же; допустив до виконання службових обов`язків військовослужбовців груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були одягненні в чорну форму тактичного та спортивного характеру без знаків розрізнення; не забезпечив виконання групами оповіщення проведеного ним же інструктажу щодо носіння форменого одягу зі знаками розрізнення.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував свою провину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та повідомив, що він обіймає посаду командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , має у підпорядкуванні співробітників, яким, як начальник, і проводив інструктаж і які 25 березня 2026 року не виїжджали у складі груп оповіщення. Він відповідно до наказуначальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 92 від 24.03.2026 року входить до групи оповіщення, але не є стосовно військовослужбовців цих груп оповіщення начальником і за його посадовими обов`язками не зобов`язаний проводити їм інструктаж, контролювати їх, та не допускати до виконання службових обов`язків. Просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за відсутністю в його діях складу такого правопорушення та підтримав доводи поданого письмового клопотання.
Захисник Алейниченко М.М. у судовому засіданні просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в діях останнього складу інкримінованого адміністративного правопорушення та підтримала доводи поданого ОСОБА_1 письмового клопотання. Також надала відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 на її адвокатський запит щодо службових повноважень ОСОБА_1 як керівника відділення оповіщення.
Також у судовому засіданні були досліджені наступні докази:
- рапорт прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 12026042130000373 від 19.05.2026 року про виявлення ознак військових адміністративних правопорушень;
- витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 92 від 24 березня 2026 року «Про створення груп оповіщення військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 »;
- пояснення ОСОБА_2 (без дати);
- пояснення ОСОБА_3 (без дати);
- протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 26 березня 2026 року;
- протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 01 квітня 2026 року;
- протокол огляду від 03 квітня 2026 року відеозапису з нагрудного відеореєстратора співробітника РТЦК та СП;
- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_6 від 25 квітня 2026 року;
- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_4 від 25 квітня 2026 року;
- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 28 квітня 2026 року;
- пояснення ОСОБА_8 від 25 квітня 2026 року;
- пояснення ОСОБА_1 від 27 квітня 2026 року;
- пояснення ОСОБА_3 від 25 квітня 2026 року;
- протокол огляду документу від 20 травня 2026 року;
- функціональні обов`язки командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , затверджені 09.09.2025 року;
- наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.10.2025 року № 193 про призначення ОСОБА_1 на посаду командира відділення оповіщення цього самого РТЦК та СП;
- службова характеристика ОСОБА_1 ;
- відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.06.2026 року № 7066 щодо посадових обов`язків командира відділення оповіщення того ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 . 
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Обов`язковою складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП, є суспільно-небезпечна бездіяльність у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечні наслідки, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Тобто, у протоколі повинно бути відображено такі складові: фактичні обставини, формулювання порушення та правову кваліфікацію.
При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним обставинам, які наявні в матеріалах справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі, не виконав покладених на нього обов`язків, оскільки доказів того, що ОСОБА_1 зобов`язаний був виконувати такі обов`язки, суду не надано, не зазначений причинний зв`язок між виявленим порушенням та невиконанням чи неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків військової служби внаслідок недбалого ставлення, оскільки функціональними обов`язками ОСОБА_1 на посаді командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 не передбачено його обов`язку щодо: здійснення належної організації та контролю за діяльністю груп оповіщення; забезпечення виконання військовослужбовцями груп оповіщення інструктажу, який він проводить; недопущення до виконання службових обов`язків військовослужбовців груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були одягненні в чорну форму тактичного та спортивного характеру без знаків розрізнення; забезпечення виконання групами оповіщення проведеного ним же інструктажу щодо носіння форменого одягу зі знаками розрізнення.
Також додані матеріали справи взагалі не містять прізвищ співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були одягнені не по формі, що виключає можливість встановлення факту підпорядкування їх ОСОБА_1 як командиру відділення оповіщення. 
Відтак, безпідставним є висновок про те, що ОСОБА_1 не виконав певні посадові обов`язки.
Посилання на загальні положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ, наказу Міністерства оборони України № 606 від 20.11.2017 року, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при визначенні обов`язків військової службової особи є недостатнім для констатації наявності складу об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки при розгляді справи даної категорії суд має встановити обсяг службових обов`язків конкретної військової службової особи із долученням до справи відповідних доказів. 
Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9.06.2011, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).
Також, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, відсутність належних і допустимих доказів у даній справі про адміністративне правопорушення свідчить про недоведеність у судовому засіданні складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення якнедбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених вище обставин приходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Козелець Чернігівської області, громадянина України, командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра.

Суддя