РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/523/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., 
секретар судового засідання Поп`юк Я. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, у якій
позивач — ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕПЛОІНВЕСТСЕРВІС'',
відповідач — ІВАНО-ФРАНКІВСЬКА КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ЧАСТИНА (РАЙОНУ), 
про стягнення 1 294 240,70 грн, з яких 489 039,91 грн — інфляційні втрати, 169 018,34 грн — 3 % річних, 636 182,45 грн — пеня, 
за участю представника позивача — Станька Т. Р., 
від відповідача представник не з`явився,
ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову. 
1.1. Предметом позову є вимога про стягнення з Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоінвестсервіс" 1 294 240,70 грн, з яких 489 039,91 грн - інфляційні втрати, 169 018,34 грн - 3% річних, 636 182,45 грн - пеня, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг постачання теплової енергії. 
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
2.1. Форма судочинства.
Згідно з ухвалою від 28.04.2026 суд відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
2.2. Участь представників сторін у судових засіданнях.
Представник відповідача Кіт Р. С. брав участь у підготовчому засіданні 02.06.2026 і погодив дату розгляду справи по суті 02.07.2026.
Проте відповідач подав клопотання від 01.07.2026 (вх. № 12613/26) про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці представника відповідача - начальника юридичної служби Микитюка А. І.
Представник позивача заперечив щодо задоволення цього клопотання.
Суд відмовив у задоволенні клопотання з огляду на те, що відповідно до ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі, зокрема, через свого представника, перелік яких для юридичної особи не є обмеженим. Відпустка одного з представників не позбавляє юридичну особу об`єктивної можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника. Тим більше, що інтереси відповідача у цій справі вже представляв інший представник - юрисконсульт Кіт Р. С., який доказів поважності причин його неявки в судове засідання не подав.
3. Зміст заяв по суті справи. 
3.1. Позовна заява від 24.04.2026 (вх. № 3778/26) . 
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договори про закупівлю теплової енергії від 21.10.2024 № 365 та від 04.12.2024 № 406, відповідно до умов яких позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії. Відповідач не виконав договірні зобов`язання щодо оплати за надані послуги, у зв`язку з чим суд ухвалив рішення у справі № 909/190/25 про задоволення позову — стягнув з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 4 727 332,91 грн, 8 160 грн - 3% річних за період з 20.01.2025 до 10.02.2025 та 77 839,08 грн - пені за період з 20.01.2025 до 10.02.2025. Оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання триває, позивач заявив до стягнення штрафні та компенсаційні санкції за період, що не охоплювався попереднім судовим розглядом, а саме: інфляційні втрати - за період з 20.01.2025 до 21.04.2026 3 % річних - за період з 11.02.2025 до 21.04.2026; пеня - за період з 11.02.2025 до 20.07.2025. Позовні вимоги обґрунтовує приписами ст. 549, 625 ЦК України, ст. 232 ГК України.
3.2. Відзив на позовну заяву від 11.05.2026 (вх. № 8799/26). 
Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що він є бюджетною установою, яка в своїй діяльності керується виключно затвердженим кошторисом. Відповідач зазначає, що в умовах воєнного стану та у зв`язку з військовою агресією проти України, суттєво збільшилася чисельність військовослужбовців та кількість фондів нерухомого майна, що призвело до дефіциту кошторисних призначень на оплату комунальних послуг. З огляду на це, відповідач вказує на відсутність вини у несвоєчасній оплаті, що виключає відповідальність у розумінні ст. 614 ЦК України. Також посилається на п. 9.3.1 Договору, який прямо забороняє застосування штрафних санкцій та пені у випадку непропорційного розподілу чи перенесення кошторисних призначень головним розпорядником бюджетних коштів. 
Крім того, відповідач стверджує, що оскільки позивач не реалізував своє право на нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення під час розгляду попередньої справи № 909/190/25, що передбачено ч. 10 ст. 238 ГПК України, то пред`явлення таких вимог зараз є безпідставним. Посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/14524/22 щодо неможливості вільного розсуду суду у застосуванні заходів відповідальності, які не були заявлені первинно.
3.3. Відповідь на відзив від 18.05.2026 (вх. № 9325/26). 
Позивач відхиляє доводи відповідача; вказує, що відповідно до ст. 96 та ст. 617 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а відсутність необхідних бюджетних коштів не є випадком чи непереборною силою, що звільняє від майнової відповідальності. Звертає увагу на сталу практику Верховного Суду та рішення ЄСПЛ, згідно з якими відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність боржника. Стосовно аргументів щодо ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначає, що ця норма визначає процесуальну можливість суду присуджувати певні нарахування на майбутнє для процесуальної економії. При цьому позивач у справі № 909/190/25 таких вимог не заявляв і суд це питання не вирішував. Отже, сама наявність такої процесуальної можливості не позбавляє кредитора законного права звернутися з новим позовом про стягнення відсотків та пені за нові періоди триваючого прострочення після ухвалення судового рішення.
4. Обставини справи, оцінка доказів.
Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд з`ясував таке.
4.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоінвестсервіс" звернулось з позовом до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) про стягнення заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії, 3% річних та пені. Відповідно до рішення суду у справі № 909/190/25 (залишеного без змін згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025) позов було задоволено - стягнуто з відповідача на користь позивача 4 727 332,91 грн заборгованості, 8 160 грн 3% річних, 77 839,08 грн пені та 57 759,98 грн судового збору. 
В цьому рішенні суд встановив такі обставини. 
Сторонами перебували у договірних відносинах, що виникли на підставі договорів про закупівлю теплової енергії № 365 від 21.10.2024 та № 406 від 04.12.2024, додаткових угод до них (далі - Договори). 
Згідно з актами наданих послуг позивач надав теплової енергії на суму 7 116 613,41 грн. 
Відповідач в порушення умов договорів не здійснив повну оплату поставленої теплової енергії, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 4 727 332,91 грн. 
За несвоєчасне виконання зобов`язання позивач правомірно нарахував 3% річних. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Зазначені обставини мають преюдиційне значення для вирішення цього спору. 
4.2. У межах справи № 909/190/25 вказані 3% річних та пеня були стягнуті за період прострочення зобов`язання з 20.01.2025 до 10.02.2025; інфляційні втрати не заявлялися і предметом розгляду не були. 
4.3. Обов`язок зі сплати 4 727 332,91 грн основного боргу відповідач не виконав. 
4.4. За новий період прострочення позивач нарахував та пред`явив до стягнення: 
169 018,34 грн - 3% річних за загальний період з 11.02.2025 до 21.04.2026 (435 днів); 
489 039,91 грн - інфляційних втрат за загальний період з лютого 2025 року до березня 2026 року; 
636 182,45 грн - пені за період з 11.02.2025 до 20.07.2025 (з урахуванням шестимісячного обмеження за ч. 6 ст. 232 ГК України).
4.5. В п. 9.3.1 Договорів визначено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне
проведення оплати за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованого платежу за кожен день прострочення платежу (абз. 1); сторони погодили, що у разі непропорційного розподілу кошторисних показників, зняття та перенесення кошторисних призначень, проведених головним розпорядником коштів (та/або іншим уповноваженим на те органом), пеня та штрафні санкції до Споживача не застосовуються (абз. 2).
5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
5.1. При вирішенні даного спору суд керується приписами ч. 1 ст. 67 ГК України, згідно з якою відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 714 ЦК України. 
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ч. 2 ст. 714 ЦК України). 
Відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії регулюються ЗУ "Про теплопостачання". Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання").
Відповідно до наведеного Сторони уклали Договори постачання теплової енергії. 
5.2. На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). 
В ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Як передбачено в ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. В п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. 
Відповідно до п. 4.1 Договорів відповідач зобов`язаний був здійснювати оплату послуг теплопостачання протягом 10 робочих днів після підписання актів. 
5.3. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідач в порушення умов Договорів оплату за поставлену теплову енергію в сумі 4 727 332,91 грн не здійснив. 
5.4. Суд відхиляє твердження відповідача про відсутність його вини у порушенні грошового зобов`язання через відсутність бюджетного фінансування. 
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. 
В ч. 2 ст. 218 ГК України було передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.
Аналогічні положення містяться в ЦК України. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 ЦК України).
Відповідач не надав доказів того, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України суд враховує сталу практику Верховного Суду про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання та від відповідальності за порушення зобов`язання (постанова ОП КГС ВС від 21.01.2022 у справі № 925/1545/20). Верховний Суд посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, в яких неодноразово зазначалось, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (рішення від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та рішення від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України").
5.5. Як передбачено в ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (а також від 02.07.2025 у справі № 903/602/24), наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за весь час прострочення до повного виконання зобов`язання. Прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. 
Позивач визначив суму інфляційних втрат в розмірі 489 039,91 грн, а також 169 018,34 грн - 3% річних. Суд перевірив правильність розрахунків позивача і встановив, що вони зроблені арифметично і методологічно правильно. 
5.6. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. 
У п. 9.3.1 Договорів передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення оплати за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованого платежу за кожен день прострочення платежу.
Суд перевірив розрахунок позивача і встановив, що заявлена до стягнення сума пені в розмірі 636 182,43 грн обчислена відповідно до умов Договору та вимог законодавства.
5.7. Щодо посилання відповідача на абз. 2 п. 9.3.1 Договорів потрібно зазначити, що ця умова не звільняє відповідача від обов`язку сплатити компенсаційні виплати, передбачені законом, зокрема інфляційні втрати та 3% річних за ст. 625 ЦК України. Стосовно стягнення пені, то відповідач не подав доказів на підтвердження обставин, передбачених цією умовою Договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів (зокрема, листування з головним розпорядником бюджетних коштів, витягів з кошторисів тощо), які б підтверджували факт непропорційного розподілу, зняття чи перенесення кошторисних призначень у спірний період. Сама лише констатація факту недофінансування не є підставою для застосування абз. 2 п. 9.3.1 Договорів
5.8. Щодо застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України та нарахування санкцій суд відхиляє посилання відповідача на висновки ВП ВС у справі № 910/14524/22, оскільки вони є релевантним виключно до випадків застосування судом механізму процесуальної економії за ч. 10 ст. 238 ГПК України — тобто коли суд зазначає в резолютивній частині рішення про нарахування санкцій до моменту його фактичного виконання. 
У цій справі позивач звернувся з новим, самостійним позовом про стягнення конкретно визначених сум інфляційних втрат, 3% річних та пені за новий період прострочення (з 11.02.2025 по 21.04.2026), які раніше судом не розглядались і вимоги про нарахування яких до моменту виконання рішення не заявлялись. 
5.9. Зменшення розміру неустойки. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Суд зауважує, що відповідач не заявляв окремого клопотання про зменшення розміру пені. Водночас, зважаючи на приписи ст. 233 ГК України, суд має право здійснити таке зменшення з власної ініціативи у виняткових випадках. 
В постанові ВП ВС від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Оцінюючи обставини справи, суд бере до уваги особливий статус відповідача як суб`єкта забезпечення обороноздатності держави, його повну залежність від бюджетного фінансування в умовах введеного в Україні воєнного стану, а також те, що нарахування повної суми пені може призвести до надмірного фінансового тягаря, який негативно вплине на виконання відповідачем його функцій.
Належить врахувати і те, що Верховний Суд у своїх рішеннях послідовно визначає, що завдання неустойки (штрафу, пені) полягає у стимулюванні боржника до виконання основного зобов`язання. При цьому вона служить інструментом майнової відповідальності, що має компенсаційний (а не каральний) характер і не повинна бути джерелом надприбутку для кредитора. Господарські санкції не можуть бути інструментом безпідставного збагачення кредитора за рахунок боржника, а їх застосування повинно відповідати принципу пропорційності. 
Суд бере до уваги, що стягнення інфляційних втрат (489 039,91 грн) та 3 % річних (169 018,34 грн) компенсує майнові втрати кредитора у зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості, які визначені законом і не підлягають доведенню. 
Доказів, які б свідчили про понесення позивачем інших збитків, позивач суду не надав. Враховуючи викладене та необхідність дотримання балансу інтересів сторін, принципів справедливості, добросовісності і розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд дійшов висновку про зменшення розміру належної до стягнення пені на 50 % (до 318 091,23 грн), що є достатньою мірою відповідальності, яка виконує свою стимулюючу функцію, не призводячи до надмірного фінансового тягаря для відповідача. 
6. Висновки суду. 
6.1. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 976 149,48 грн, з яких 489 039,91 грн - інфляційні втрати, 169 018,34 грн - 3% річних, 318 091,23 грн - пеня. В іншій частині заявлених вимог про стягнення 318 091,22 грн пені - належить відмовити.
7. Судові витрати.
7.1. Представник позивача згідно з ч. 1 ст. 221 ГПК України заявив клопотання про відкладення вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, оскільки надання правничої допомоги передбачає участь у судових засіданнях, кількість яких до вирішення спору неможливо точно визначити. Також вказав на необхідність оформлення актів приймання-передачі послуг.
Суд вважає, що вирішення питання про судові витрати належить відкласти після ухвалення рішення по суті позовних вимог без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України позивачу потрібно подати докази судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 113, ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України суд вважає за необхідне встановити строк для подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката - п`ять днів з дня отримання вказаних доказів.
Керуючись ст. 2, 86, 113, 126, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ КВАРТИРНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНОЇ ЧАСТИНИ (РАЙОНУ) (вул. Національної Гвардії, 14Г, м. Івано-Франківськ, 76014, ідентифікаційний код 08494013) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕПЛОІНВЕСТСЕРВІС' (вул. Стуса, 6-Б, с. Зубра, Львівський район, Львівська область, 81135, ідентифікаційний код 39880486) 976 149,48 грн (дев`ятсот сімдесят шість тисяч сто сорок дев`ять гривень сорок вісім копійок), з яких 489 039,91 грн - інфляційні втрати, 169 018,34 грн - 3% річних, 318 091,23 грн - пеня. 
Відмовити в позові в частині стягнення 318 091,22 грн пені.
2. Вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог без повідомлення учасників справи. Позивачу належить подати докази судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Встановити відповідачу строк для подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката - п`ять днів з дня отримання вказаних доказів.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06.07.2026.

Суддя О. В. Малєєва