Справа № 212/11404/25 
2/212/761/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючої судді – Дехта Р.В., за участю секретаря – Попик С.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривому Розі, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверської міської об`єднаної територіальної громади ради Бахмутського району Донецької області повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2025 року ОСОБА_1 (надалі — позивач) звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу із позовом, в якому просив:   визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчима ОСОБА_2 та право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчима ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав. 
В обґрунтування позову зазначено, що є сином ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_3 померла, при цьому нею був складений заповіт від 09 червня 2015 року за реєстровим №183. 
Останнє місце проживання ОСОБА_3 на день смерті було АДРЕСА_3 . 
Одночасно разом із нею був у вказаній вище квартирі зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Оскільки спадкова справа до майна померлої заведене не була, спадкоємцем, який прийняв спадщину після майна померлої є її чоловік ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчим ОСОБА_2 помер. Останнє місце проживання померлого було АДРЕСА_3 . 
З метою оформлення спадкових прав 29 лютого 2024 року позивач звернувся до Коростишівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима та заповідача ОСОБА_2 , на підставі якої заведено спадкову справу до майна померлого №29/2024.
Однак, 01 серпня 2025 року йому було відмовлено у оформленні спадкових прав на нерухоме майно, через те, що нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути вчинено у зв`язку з відсутністю оригіналу або дублікату заповіту, який є підставою для спадкування. 
Сіверською міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області на запит державного нотаріуса Ломакової Марини Іванівни були надані копії заповітів (які долучені до матеріалів справи), водночас у супровідних матеріалах офіційно зазначено про відсутність у адміністрації повноважень для видачі їх дублікатів, у зв`язку з чим надання таких документів є неможливим.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року позовну заяву прийнято у провадження судді Дехти Р.В. за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 15.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
Позивач не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В попередньому судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, указаних у ньому. Просила розглянути справу на підставі наявних доказів. Встановити відеоконференцію з представником позивача в судовому засіданні, що призначено на 08 травня 2026 року о 09 годинні 30 хвилин не виявилося можливо. 
Представник Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Судом було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 що вбачається із долученої копії свідоцтва про смерть, про що складений відповідний актовий запис №163. 
При цьому, матір`ю був складений заповіт від 09 червня 2015 року за реєстровим №183. 
Останнє місце проживання ОСОБА_3 на день смерті було АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 04.03.2024 №01-12/556. 
Одночасно разом із нею був у вказаній вище квартирі зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Оскільки спадкова справа до майна померлої заведене не була, спадкоємцем, який прийняв спадщину після майна померлої є її чоловік ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 помер, що вбачається із долученої копії свідоцтва про смерть, про що складений відповідний актовий запис №438.
Останнє місце проживання померлого було АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 04.03.2024 №01-12/555. 
З метою оформлення спадкових прав 29 лютого 2024 року позивач звернувся до Коростишівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима та заповідача ОСОБА_2 , на підставі якої заведено спадкову справу до майна померлого №29/2024.
Однак, 01 серпня 2025 року йому відмовлено у оформленні спадкових прав на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/464.
Підставою відмови стало те, нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути вчинено у зв`язку з відсутністю оригіналу або дублікату заповіту, який є підставою для спадкування. 
Коростишівською державною нотаріальною конторою, було відкрито спадкову справу № 29/2024 після ОСОБА_2 .
Частинами 1, 2 і 4ст. 41 Конституції України проголошено: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За правилами ч. 1ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Приписами ч.ч.1, 3ст.1223ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У відповідності ч. 1ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.
При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті12та стаття1234 ЦК України).
Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.
Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача (постанова Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21)).
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом, який у встановленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач на даний час позбавлений можливості отримати відповідне свідоцтво та зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, оскільки територія міста Сіверськ віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, та віднесена до тимчасово окупованих територій України.
Зі змісту положень ст. 2 ЦПК України слідує, що одним із завдань цивільного судочинства є справедливий судовий розгляд. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сіверської міської об’єднаної територіальної громади ради Бахмутського району Донецької області повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчима ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) право власності право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчима ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 травня 2026 року.

Суддя: Р. В. Дехта