номер провадження справи 6/43/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 Справа № 908/889/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу №908/889/26
за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дегтярьова-12» (69093, м. Запоріжжя, вул. Буковинська, буд. 12)
до відповідача: Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)
про стягнення грошової суми.

Процесуальні дії по справі.
08.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх.№1070/08-07/26 (документ сформований в системі «Електронний суд» 08.04.2026) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дегтярьова-12» до відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про стягнення суми 64 346,50 грн, яка складається з: 47928,16 грн – заборгованість з внесків, 3411,87 грн – 3% річних та 13006,47 грн – інфляційних втрат.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 08.04.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/889/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/889/26 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 6/43/26. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/889/26. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі №908/889/26 від 13.04.2026 була направлена учасникам справи до їхніх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд та отримана ними 13.04.2026 о 12 год. 51 хв., про що свідчать довідки про доставку електронних листів.
27.04.2026 до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.. №9177/08-08/26, сформована в системі Електронний суд 24.04.2026). Так, позивач зазначив, що ним були виявлені окремі арифметичні помилки, допущені під час здійснення розрахунку. Просить стягнути з відповідача 64 715,98 грн, яка складається з 47 422,67 грн – заборгованість з внесків, що спрямовуються на утримання будинку та прибудинкової територій, 13 910,35 грн - інфляційні втрати та 3382,96 грн- 3 % річних.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскільки збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, а така заява подана до початку розгляду справи по суті, суд приймає до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24.04.2026, відтак розглядає збільшені позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 64 715,98 грн, яка складається з 47 422,67 грн – заборгованість з внесків, 13 910,35 грн - інфляційні втрати та 3382,96 грн - 3 % річних.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 13.05.2026 сплив тридцятиденний строк, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.
Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення 08.06.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником квартир №№36 (загальна площа 52,45 кв.м.), 67 (загальна площа 52,81 кв.м.), 91 (загальна площа 52,55 кв.м.) у багатоквартирному будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Буковинська, буд. 12.
Рішенням загальних зборів членів ОСББ «Дегтярьова-12», оформленим протоколом №2 від 12.05.2019 року, затверджений розмір внесків співвласників об`єднання на утримання будинку та прибудинкової території, який складав для власників квартир та нежитлових приміщень 1-го поверху 4,85 грн за 1 кв.м., для власників квартир та нежитлових приміщень з 2-го поверху по 9-й поверх – 5,48 грн за 1 кв.м.
Відповідно до рішення загальних зборів Позивача, оформленого протоколом № 3 від 23.02.2020 року, розмір внесків визначено для власників квартир та нежитлових приміщень 1-го поверху 5,33 грн за 1 кв.м., для власників квартир та нежитлових приміщень з 2-го поверху по 9-й поверх – 5,96 гр. за 1 кв.м.
Актом погодження від 29.12.2020 членів правління та членів ревізійної комісії ОСББ «Дегтярьова-12» з 01.01.2021 встановлено тариф на утримання будинку для власників квартир та нежитлових приміщень з 2-го по 9-й поверх в розмірі 6,05 грн за 1 м.кв. 
В подальшому, на підставі рішення загальних зборів Позивача, оформленого протоколом № 5 від 06.06.2021 року, затверджений розмір внесків для власників квартир та нежитлових приміщень 1-го поверху 5,85 грн за 1 кв.м., для власників квартир та нежитлових приміщень з 2-го поверху по 9-й поверх – 6,50 грн за 1 кв.м.
Ураховуючи викладене, за твердженням позивача, відповідач не пізніше 27 числа, наступного за розрахунковим повинен сплачувати щомісячно внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірах, затверджених відповідними рішеннями загальних зборів ОСББ.
Зазначає, що у порушення положень Статуту та рішень загальних зборів відповідач не сплачував внески на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим має заборгованість в загальному розмірі 47422,67 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).
У зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 3382,96 грн та інфляційні втрати в розмірі 13910,35 грн. 
27.04.2026 від позивача на виконання ухвали суду від 13.04.2026 надійшли додаткові пояснення (вх. № 9178/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 24.04.2026), за змістом яких позивач зазначив, що за інформацією, наведеною в листі департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 19.12.2025 № 1590/01-39/01, згідно з архівними документами основним наймачем квартири АДРЕСА_1 обліковується ОСОБА_1 , наймачем квартири АДРЕСА_2 – ОСОБА_2 , наймачем квартири АДРЕСА_3 – обліковується ОСОБА_3 . За інформацією, наявною у ОСББ «Дегтярьова-12», фактична користувачка квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 померла. 
Також позивач надав пояснення щодо розрахунку заборгованості по квартирі АДРЕСА_4 за липень 2024 року в сумі 107,27 грн, по квартирі АДРЕСА_2 за лютий 2022 року заборгованість відсутня, по квартирі АДРЕСА_3 за грудень 2019 року в сумі 215,79 грн 
У відзиві, який надійшов до суду 27.04.2026 (вх. №9150/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 24.04.2026) відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. Заперечуючи проти позову зазначив, що позов, в якому об`єднано вимоги за трьома різними об`єктами нерухомого майна, не забезпечує належної визначеності предмета позову та унеможливлює належну перевірку обґрунтованості нарахувань.
Зауважив, що фактичними користувачами вказаних у позові квартир є фізичні особи, відтак вважає, що обов`язок зі сплати витрат на управління багатоквартирним будинком, у тому числі внесків на утримання будинку та прибудинкової території, покладається саме на наймачів (орендарів), а не на власника - територіальну громаду в особі органу місцевого самоврядування.
Зазначає, що Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради не є фактичним користувачем спірних квартир, а отже вважає, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача.
У відповіді на відзив від 30.04.2026 (вх. №9559/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 29.04.2026) позивач наполягає, що у розрахунку заборгованості позивачем чітко відокремлено вимоги щодо кожного об`єкта нерухомого майна. Зауважив, що відповідач має змогу перевірити їх обґрунтованість та надати відповідні заперечення, що виключає будь-яке порушення його права на захист. Вказував, що особа, яка не є власником квартири, зобов`язана сплачувати внески на утримання цієї квартири тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором). Ураховуючи відсутність відповідних договорів, які б передбачали обов`язок орендаря (наймача) зі сплати (відшкодування) внесків на управління будинком та цільових внесків, наполягає, що відповідний обов`язок зі сплати таких платежів несе власник квартири - територіальна громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
Запорізька міська рада у запереченні на відповідь на відзив від 01.05.2026 (вх. 9658/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 30.04.2026) вважає посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.09.2020 у справі №906/884/19, нерелевантими обставинам даної справи. 
04.05.2026 до суду від Позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №9888/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 04.05.2026), за змістом яких Позивач підтримав висловлену ним раніше позицію про те, що особа, яка не є власником квартири, зобов`язана сплачувати внески на утримання цієї квартири тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дегтярьова-12» (далі – ОСББ «Дегтярьова-12», позивач) є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.03.2019, реєстраційний номер 11031020000046511.
12.05.2019 були проведені загальні збори ОСББ «Дегтярьова-12», на яких прийняті рішення, оформлені протоколом №2 від 12.05.2019 (витяг з Протоколу №2 наявний в матеріалах справи), зокрема, про затвердження кошторису ОСББ «Дегтярьова-12» та розміру внесків на утримання будинку в запропонованій редакції.
Додатком №1 до протоколу №2 загальних зборів ОСББ «Дегтярьова-12» від 12.05.2019 є Кошторис на утримання будинку та прибудинкової території ОСББ «Дегтярьова-12» на 2019 рік, в якому встановлені членські внески на утримання будинку та прибудинкової території для власників приміщень, розташованих на першому поверсі – 4,85 грн за 1 кв.м. метр, для власників другого – дев`ятого поверхів – 5,48 грн за 1 кв.м.
Рішенням загальних зборів ОСББ «Дегтярьова-12», оформленим протоколом №3 від 23.02.2020, затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території, які зазначені у Кошторисі, що є додатком №2 до протоколу, а саме: для власників першого поверху – 5,33 грн за 1 кв.м. метр, для власників другого – дев`ятого поверхів – 5,96 грн за 1 кв.м.
29.12.2020 члени правління ОСББ «Дегтярьова-12», склали та підписали акт погодження, за змістом якого встановили новий тариф на утримання будинку з 01 січня 2021 року в розмірі 6,05 грн.
Відповідно до рішення загальних зборів ОСББ «Дегтярьова-12» від 06.06.2021, оформленого протоколом №5, був встановлений розмір внесків на обслуговування будинку у розмірі 6,50 грн для власників другого – дев`ятого поверхів та 5,85 грн – для власників першого поверху (питання №4 порядку денного). Також було погоджено, що внески на утримання будинку ОСББ «Дегтярьова-12» сплачуються щомісячно у розмірах, встановлених загальними зборами, не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом внесення суми на рахунок Об`єднання (питання №8 порядку денного).
Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунального господарства від 21.08.2025 №767/01-39/01 квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 обліковуються як неприватизовані та перебувають у власності Запорізької міської територіальної громади.
За інформацією, зазначеною у корінцях ордерів на службове приміщення, загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 49,62 кв.м., квартири АДРЕСА_2 – 51,86 кв.м., квартири АДРЕСА_3 – 49,62 кв.м.
Департамент з управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради у листі від 19.12.2025 №1590/01-39/01 додатково повідомив, що квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 передані в користування громадянам на умовах договору найму. Згідно з архівними документами, основним наймачем квартири АДРЕСА_4 обліковується ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання двох осіб; наймачем квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання однієї особи; наймачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання однієї особи. 
За інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (лист від 21.04.2026 №06.4-02/02/1202), за адресою АДРЕСА_6 в період з 01.07.2024 по 31.03.2026 було зареєстроване місце проживання трьох осіб: ОСОБА_4 – з 02.10.2007 по теперішній час; ОСОБА_1 – з 25.02.1992 по теперішній час; ОСОБА_5 – з 25.02.2026 по теперішній час; за адресою АДРЕСА_7 в період з 01.03.2022 по 31.03.2026 було зареєстроване місце проживання однієї особи: ОСОБА_6 – з 24.05.2007 по теперішній час; за адресою АДРЕСА_8 в період з 01.01.2020 по 31.03.2026 було зареєстроване місце проживання однієї особи: ОСОБА_3 – з 24.03.1992 по теперішній час.
Несплата внесків на управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_6 (за період з з 01.08.2024 по 31.03.2026), 67 (за період з 01.03.2022 по 31.03.2026), 91 (за період з 01.01.2020 по 31.03.2026) стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі. 
У зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.
Доказів погашення суми заборгованості відповідач на час розгляду справи суду не надав.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, за своїм змістом є майновими, та стосуються прав та обов`язків співвласників житлових та нежитлових приміщень, що розташовані у багатоквартирному будинку.
Статтею 13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. 
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. 
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними спільним майном.
Частиною 2 ст.382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. 
За приписами цієї правової норми спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 
Згідно з ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). 
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі – Закон №2866).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За змістом статті 4 Закону України №2866 об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
Статтею 10 зазначеного Закону України вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. 
До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд.
У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання має право звернутися до суду (ч.6 ст.13 Закону №2866). 
Згідно з ч.1 ст.15 3акону України №2866 співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. 
Відповідно до ч.1 ст.16, та ч.1 ст.17 указаного Закону об`єднання співвласників має право, сере іншого, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів, та вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів; звертатися до суду в разі відмови співвласника у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі. 
Частинами 1, 2 ст. 21 Закону №2866 передбачено, що кошти об`єднання складаються зі внесків і платежів співвласників; коштів та майна, що надходять для забезпечення потреб основної діяльності об`єднання; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. 
Частиною 6 ст.22 Закону №2866 визначено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. 
За змістом п. 5, 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлової послуги відносить послугу з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з пунктом 1 розділу II статуту ОСББ «Дегтярьова-12», який затверджено протоколом №1 від 03.03.2019 установчих зборів ОСББ «Дегтярьова-12», метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (п. 2 розділу V статуту ОСББ «Дегтярьова-12»).
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, розміри обов`язкових внесків співвласників багатоквартирного будинку затверджені рішеннями Загальних зборів ОСББ «Дегтярьова-12», що оформлені такими протоколами:
- №2 від 12.05.2019, встановлено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,48 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири для 2-9 поверхів та 4,85 грн за 1 кв.м. для квартир та/або нежитлового приміщення, які знаходяться на 1 поверсі;
- №3 від 23.02.2020, встановлено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,96 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири для 2-9 поверхів та 5,33 грн за 1 кв.м. для квартир та/або нежитлового приміщення, які знаходяться на 1 поверсі;
- №5 від 06.06.2021, встановлено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,50 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири для 2-9 поверхів та 5,85 грн за1 кв.м. для квартир та/або нежитлового приміщення, які знаходяться на 1 поверсі.
Доказів визнання недійсними таких рішень загальних зборів співвласників ОСББ у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.
За змістом ст. 15, 17, 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.
Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, статті 322 ЦК України та частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
При цьому, витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.
Відповідач заперечуючи проти позову посилається на частину 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якою передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Суд зазначає, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (Закон № 417-VIII) встановлює загальні правила щодо права власності на квартири та спільне майно в багатоквартирному будинку та визначає способи управління ним (через рішення співвласників або передачу функцій управителю), тоді як Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (Закон № 2866-IIІ) деталізує механізм створення та діяльності саме об`єднань співвласників (ОСББ) як однієї з форм управління. 
Відповідно до положень статті 15 Закону № 2866-IIІ саме на співвласника покладений обов`язок сплачувати належні внески і платежі.
Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19 роз`яснив, що визначаючи зобов`язання орендарів щодо здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не визначає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників. Зокрема, не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна.
За таких обставин, Верховним Судом був зроблений висновок, що прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна. Зважаючи на загальні підстави виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна.
Тобто, обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням загальних зборів співвласників, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.
Доказів укладання відповідних договір між власником нерухомого майна (квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ) та фактичними користувачами матеріали даної справи не містять.
Отже, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, як власник вказаних квартир, є належним відповідачем за позовом у даній справі. Відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку по АДРЕСА_9 зобов`язаний щомісячно здійснювати внески та платежі на утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Оскільки розмір щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території для співвласників нежитлових приміщень затверджений рішеннями загальних зборів, оформлених протоколами від 12.05.2019, від 23.02.2020 та від 06.06.2021, відповідні рішення загальних зборів є обов`язковими для відповідача як співвласника багатоквартирного будинку. 
Наведеними приписами закону України №2866 та висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19, спростовуються доводи відповідача про те, що оплату внесків на управління будинком повинні здійснювати саме наймачі квартири комунальної власності. 
За розрахунком позивача, який є додатком до заяви про збільшення позовних вимог від 24.04.2026, заборгованість по квартирі АДРЕСА_4 , загальною площею 52,54 кв.м. за період з 01.08.2024 по 31.03.2026 складає 5937,04 грн;
По квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 52,81 кв.м. за період з 01.03.2022 по 31.03.2026 складає 16 476,96 грн;
По квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 52,55 кв.м. за період з 01.12.2019 по 31.03.2026 – 25008,67 грн.
Здійснивши аналіз наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що розрахунок позивача за внесками на утримання будинку та прибудинкової території по таким квартирам за вказаний у позові період є неправильним, внаслідок неправильного визначення позивачем загальної площі таких квартир, проведення розрахунку на підставі тарифу на утримання будинку з 01.01.2021 за актом погодження, підписаного правлінням ОСББ, застосування тарифу на утримання будинку та прибудинкової території за період, який передував прийняттю загальними зборами співвласників рішення про затвердження такого тарифу.
Користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. 
Право наймачів на користування житловими приміщеннями – квартирами АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 в буд. АДРЕСА_9 підтверджується первинними обліковими документами - корінцями ордерів на службове приміщення.
Матеріали справи містять корінці ордерів на службове житлове приміщення, відповідно до яких: 
- квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 49,62 кв.м. (житлова площа 29,58 кв.м.) (ордер №40 серія «С» від 28.01.1992 року);
- квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 51,86 кв.м. (житлова площа 29,58 кв.м.) (ордер №1701 серія «О» від 10.03.1992 року);
- квартира АДРЕСА_3 має загальну площу 49,62 кв.м. (житлова площа 29,58 кв.м.) (ордер №443 серія «О» від 24.01.1992 року).
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження загальної площі квартир (№№36, 67, АДРЕСА_3 ), суду не надано.
Так, суд зазначає про безпідставне застосування позивачем при розрахунку внесків за період з січня 2021 р. по червень 2021 р. по квартирі АДРЕСА_3 тарифу в розмірі 6,05 грн, який погоджений членами правління ОСББ «Дегтярьова-12» за Актом від 29.12.2020.
Згідно зі ч. 2 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.
Таким чином, правовою підставою для здійснення співвласником щомісячних платежів на утримання будинку та прибудинкової території є затверджені загальними зборами ОСББ «Дегтярьова-12» тарифи.
З урахуванням наведеного, суд вважає правомірним застосувати тариф на утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2021 р. по червень 2021 р. в розмірі, затвердженому рішенням загальних зборів ОСББ «Дегтярьова-12» від 23.02.2020 - 5,96 грн за 1 кв.м.
Суд також звертає увагу, що при розрахунку суми заборгованості позивач здійснив нарахування відповідачеві внесків на утримання будинку по кв. АДРЕСА_3 за лютий 2020 р. виходячи з тарифу 5,96 грн за 1 кв. м., який затверджений рішенням загальних зборів співвласників 23.02.2020 та за період червень 2021 р. виходячи з тарифу 6,50 грн, який затверджений рішенням загальних зборів співвласників 06.06.2021, що є неправомірним.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою послугою (частина 1 ст. 5), яка серед іншого включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.
Статтею 10 вказаного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
Так, хоча тарифи на послуги з управління багатоквартирним будинком не є регульованими, встановлюються за домовленістю сторін, у даному випадку, рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, втім такі рішення покладають на співвласників у багатоквартирному будинку обов`язки з оплати щомісячних внесків на управління будинком в розмірі, затвердженому такими рішеннями. Відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», такі рішення загальних зборів мають бути доведені до відома співвласників в установленому законом або статутом порядку. Такий обов`язок покликаний забезпечити чіткість, доступність та передбачуваність відповідних рішень, дозволяючи кожному співвласникові розуміти свої права та обов`язки, та перебачити відповідні правові наслідки у випадку невиконання таких обов`язків. 
Ураховуючи наведене суд виснує, що для дотримання принципу правової визначеності, рішення загальних зборів співвласників, яким затверджується розмір щомісячних внесків на управління будинком, мають бути доведені до відома співвласників у багатоквартирному будинку, і лише після цього вони вводяться в дію. 
З урахуванням наведеного, суд при розрахунку суми заборгованості відповідача за внесками на утримання будинку та прибудинкової території за лютий 2020 р. такий розрахунок здійснював з тарифу 5,48 грн за 1 кв. м., який затверджений рішенням загальних зборів співвласників 12.05.2019 та за період червень 2021 р. виходячи з тарифу 5,96 грн, який затверджений рішенням загальних зборів співвласників 23.02.2020.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
З урахуванням наведеної норми права, ураховуючи викладені висновки, суд здійснює перерахунок заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території за вказаний позивачем період (кількість місяців).
Згідно з перерахунком, здійсненим судом, ураховуючи фактичну площу квартир та встановлені загальними зборами розміри внесків на утримання будинку та прибудинкової території, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість у загальному розмірі 45678,59 грн:
- по квартирі  АДРЕСА_4  за період з 01.08.2024 по 31.03.2026 у розмірі – 5622,59 грн (49,62 кв.м. площа квартири х 5,85 грн тариф за 1 кв.м. х 19 місяців прострочення + 107,27 грн заборгованість за липень 2024 року);
- по квартирі  АДРЕСА_2  за період з 01.03.2022 по 31.03.2026 у розмірі 16180,32 грн (51,86 кв.м. площа квартири х 6,50 грн тариф за 1 кв.м. х 48 місяців прострочення);
- по квартирі  АДРЕСА_3  за період з 01.01.2020 по 31.03.2026 у розмірі 23875,68 грн: за період з 01.01.2020 по 28.02.2020 у розмірі 543,84 грн (49,62 кв.м. площа квартири х 5,48 грн тариф за 1 кв.м. х 2 місяці прострочення); за період з 01.03.2020 по 30.06.2021 у розмірі 4731,84 грн (49,62 кв.м. площа квартири х 5,96 грн тариф за 1 кв.м. х 16 місяці прострочення); за період з 01.07.2021 по 31.03.2026 у розмірі 18384,21 грн (49,62 кв.м. площа квартири х 6,50 грн тариф за 1 кв.м. х 57 місяці прострочення); (543,84 + 4731,84 + 18384,21 + 215,79 грн заборгованість за грудень 2019 року).
Відповідач не надав суду доказів оплати на користь позивача внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 45678,59 грн. 
Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 45678,59 грн, з яких 5622,59 грн - по квартирі АДРЕСА_4 за період з 01.08.2024 по 31.03.2026; 16180,32 грн - по квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.03.2022 по 31.03.2026; 23875,68 грн - по квартирі АДРЕСА_3 за період з 01.01.2020 по 31.03.2026.
В іншій частині вимог про стягнення заборгованості за внесками в розмірі 1744,08 грн суд відмовляє. 
У зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 3382,96 грн за період прострочення з 28.01.2020 по 31.03.2026 та інфляційні втрати в розмірі 13910,35 грн за період з січня 2020 р. по березень 2026 р.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. 
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території доведений.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З огляду на те, що відповідачем належним чином не виконано його грошове зобов`язання з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.
Згідно з наданими позивачем розрахунками, 3% річних нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання за наступними періодами:
- по квартирі АДРЕСА_4 за період з 28.08.2024 по 31.03.2026;
- по квартирі АДРЕСА_2 за період з 28.04.2022 по 31.03.2026;
- по квартирі АДРЕСА_3 за період з 28.01.2020 по 31.03.2026.
Як виснував суд, відповідач як співвласник в багатоквартирному будинку зобов`язаний сплачувати внесок на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі, визначеному загальними зборами ОСББ «Дегтярьова-12», не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом внесення суми на рахунок Об`єднання, як установлено загальними зборами ОСББ «Дегтярьова-12» 06.06.2021.
Для оцінки правильності нарахування позивачем компенсаційних санкцій господарському суду слід встановити не тільки документально підтверджену суму боргу, а й дату, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто з`ясувати момент прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до частин 1, 2 ст.9 закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Відповідно до наведених приписів закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має здійснювати оплату спожитих послуг щомісяця. Отже, визначення позивачем строку оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, не суперечить приписам зазначеного вище закону.
Суд зазначає, що прострочення слід розглядати як юридичний склад, що тягне за собою зміну правовідносин сторін по зобов`язанню, яке не виконано в строк. Складовими прострочення при цьому є, зокрема, такі юридичні факти як настання строку виконання зобов`язання та невиконання стороною зобов`язання у встановлений строк.
Як убачається з розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних, позивач нараховує такі компенсаційні санкції на суму заборгованості, яка визнана судом неправильною.
З урахуванням висновків, наведених вище, суд уважає правомірним застосування положень ст. 625 ЦК України на суму заборгованості по внескам за вказаний у позові період, яка визнана судом обґрунтованою, а саме:
- по квартирі АДРЕСА_4 нарахування здійснюється за період з 28.08.2024 по 31.03.2026 на суму заборгованості у розмірі 5515,32 грн, а також залишок заборгованості за липень 2024 року в розмірі 107,27 грн;
- по квартирі № 67 за період з 28.04.2022 по 31.03.2026 на суму заборгованості у розмірі 16180,32 грн;
- по квартирі №91 за період з 01.01.2020 по 28.02.2020 на суму – 543,84 грн; за період з 01.03.2020 по 30.06.2021 на суму 4731,84; за період з 01.07.2021 по 31.03.2026 на суму 18384,21 грн, а також залишок заборгованості за грудень 2019 року в розмірі 215,79 грн. 
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних, з урахуванням щомісячної суми внеску на утримання будинку, яка визнана судом правомірною, строку виконання відповідачем зобов`язань з оплати внесків на утримання будинку, та не виходячи при цьому за межі періоду розрахунку компенсаційних санкцій, визначений позивачем, суд доходить висновку, що такі розрахунки є неправильними. 
Так, за розрахунком суду, здійсненим за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 13200,63 грн, з яких 409,83 грн - по квартирі №36 за період з вересня 2024 р. по березень 2026 р.; 3316,96 грн – по квартирі 67 за період з травня 2022 р. по березень 2026 р.; 9473, 84 грн – по квартирі №91 за період з лютого 2020 р. по березень 2026 р.; 
трьох процентів річних в сумі 3037,07 грн, з яких 130,49 грн - по квартирі №36 за період з 28.08.2024 – 31.03.2026; 633,79 грн – по квартирі 67 за період 28.04.2022 – 31.03.2026; 2272,79 грн – по квартирі №91 за період 28.04.2022 – 31.03.2026. 
В іншій частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 345,89 грн та інфляційних втрат в розмірі 709,72 грн суд відмовляє, оскільки такі вимоги заявлені безпідставно.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач заявлені позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, доказів належного виконання зобов`язань зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території суду не надав, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за внесками у розмірі 45678,59 грн, трьох процентів річних в сумі 3037,07 грн та інфляційних витрат в сумі 13200,63 грн є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.
Таким чином, позовні вимоги суд задовольняє частково.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України. 
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2547,22 грн. В іншій частині витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
05.05.2026 позивачем в підсистемі Електронний суд сформована заява (вх. №9970/08-08/26) про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, за текстом якої позивач просить покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у справі №908/889/26 у розмірі 6700,00 грн та стягнути зазначену суму з відповідача. 
До даної заяви надано копії договору про надання правничої допомоги №01/26 від 17.01.2026, детальний опис виконаних адвокатом робіт (надання послуг) у справі №908/889/26, Акт прийому-передачі наданих послуг від 04.05.2026, ордер на надання правничої допомоги серії АР №1308776 від 06.04.2026.
12.05.2026 до суду від Запорізької міської ради надійшли заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, за змістом яких відповідач вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу таким, що не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності судових витрат, визначеним ст. 129 ГПК України та практиці Верховного Суду, у зв`язку з чим просить суд зменшити їх розмір. 
Відповідач за текстом заперечень зауважив, що послуга щодо «ознайомлення з матеріалами справи, аналізу фактичних обставин, формування доказової бази та аналізу судової практики» фактично є невід`ємною складовою підготовки позовної заяви та не може розглядатися як окремий самостійний вид правничої допомоги, що підлягає додатковій компенсації. Наведений позивачем перелік послуг відображає звичайний обсяг процесуальних дій, характерний для супроводу типової справи про стягнення заборгованості, тоді як заявлений до компенсації розмір витрат не відповідає ані складності спору, ані обсягу фактично виконаної адвокатом роботи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Згідно з частинами 1,3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1,2 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. 
Зі змісту частини другої статті 124 ГПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.12.2021 у справі №922/676/21.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Відтак, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до якого включено витрати на сплату судового збору. Про понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх очікуваний розмір у першій заяві по суті справи позивач не зазначив.
Заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу була сформована позивачем в системі Електронний суд 04.05.2026 та цієї ж дати направлена відповідачеві до його електронного кабінету.
Відповідач у запереченнях вх. №10534/08-08/26 від 12.05.2026 висловив свої доводи та міркування щодо співмірності та обґрунтованості заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що викладені у заяві від 04.05.2026 (вх. №9970/08-08/26 від 05.05.2026). 
Відповідачем не доведено, а господарським судом не встановлено, що подання позивачем розрахунку сум судових витрат на професійну правничу допомогу не разом із позовом, а окремою заявою, поданою 05.05.2026, тобто до початку розгляду справи по суті, позбавило відповідача можливості підготуватися до спростування витрат, які він вважає необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат.
Відтак, суд не вбачає підстав для відмови позивачеві у відшкодуванні відповідних судових витрат на підставі частини 2 ст. 124 ГПК України.
За умовами договору про надання правничої допомоги від 17.01.2026, укладеного між Адвокатом Пухтій Іриною Олександрівною та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дегтярьова-12» (Клієнт)), адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги Клієнту, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати , необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.1 договору встановлено, що гонорар – це винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги, що виплачується Клієнтом Адвокату на умовах і в порядку, визначених за погодженням сторін.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються сторонами за окремою домовленістю та оформлюється шляхом підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг) за цим договором (п. 3.2 договору).
Пунктом 4.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2026 року, якщо його не буде розірвано достроково за згодою сторін або за ініціативою однієї із сторін.
Згідно з детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) у справі №908/889/26, Адвокатом надані наступні послуги:
- 30.03.2026 ознайомлення адвоката з матеріалами справи щодо заборгованості ЗМР перед ОСББ «Дегтярьова-12»; аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики – вартість 1000,00 грн;
- 08.04.2026 складання позовної заяви та розрахунку заборгованості з урахуванням пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних, їх оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства та надсилання в суд через підсистему «Електронний суд» та відповідачу – вартість 2500,00 грн;
- 27.04.2026 правовий аналіз доводів відповідача, наведених у відзиві, та наданих на їх обґрунтування доказів, підготовка та подання відповіді на відзив – вартість 1200,00 грн;
- складання інших процесуальних документів під час розгляду справи у суді: 27.04.2026 – письмових пояснень у справі на виконання вимог ухвали господарського суду від 13.04.2026 – вартість 500,00 грн; 27.04.2026 – заяви про збільшення позовних вимог та уточнення розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем – вартість 1000,00 грн; 04.05.2026 – додаткових пояснень за наслідками розгляду заперечень відповідача на відповідь на відзив позивача – вартість 500,00грн.
Вартість правничої допомоги за таким розрахунком склала 6700,00 грн.
04.05.2026 між Адвокатом та Клієнтом підписаний Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №01/26 від 17.01.2026, за змістом якого адвокат та ОСББ «Дегтярьова-12» засвідчили факт надання позивачеві правничої допомоги на суму 6700,00 грн, дати, найменування послуг та їх вартість ідентичні зазначеній інформації, наведеній у детальному описі виконаних адвокатом робіт від 04.05.2026.
У матеріалах справи наявна копія ордеру серії АР №1308776 від 06.04.2026, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №01/26 від 17.01.2026, за яким адвокат Пухтій І.О. надає правничу допомогу ОСББ «Дегтярьова-12».
Позовна заява підписана представником ОСББ «Дегтярьова-12» адвокатом Пухтій І.О., всі наступні заяви по суті справи та пояснення у даній справі також підписані адвокатом Пухтій І.О. 
Частини перша – третя статті 126 ГПК України передбачають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлює суд на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подають до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд встановив, що заявлені витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи та підтверджуються наданими доказами.
Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх співмірності до складності справи, з урахуванням поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, необхідності та розумності їх розміру суд зазначає таке.
Так, на переконання суду, ознайомлення з матеріалами справи, їх аналіз та аналіз судової практики, підготовка позовної заяви є одним видом правничої допомоги, вартість якої в розмірі 2500,00 грн відповідає критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру.
Проаналізувавши наведений у Детальному описі обсяг виконаних адвокатом робіт господарський суд дійшов висновку, що необхідність складання та подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог та відповідного розрахунку до нього, зумовлена виявленими позивачем арифметичними помилками під час здійснення розрахунку суми, заявленої до стягнення. Отже, за умови належного здійснення такого розрахунку позивачем під час подання позову, підготовка та подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог з новим розрахунком не була б необхідною, у зв`язку з чим суд не вважає доцільним покладення таких витрат в розмірі 1000,00 грн за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог на відповідача.
Щодо складання та подання до суду додаткових пояснень, суд зазначає, що письмові пояснення не є заявами по суті справи. Підготовка та подання до суду додаткових пояснень за наслідками розгляду заперечень відповідача на відповідь на відзив не були необхідними для обґрунтування вимог позивача. Матеріали справи не свідчать про необхідність витрачання адвокатом значного часу на їх підготовку, оскільки такі пояснення за своїм змістом повторюють доводи, викладені позивачем у відповіді на відзив. За даних обставин суд не вважає доцільним покладення витрат в розмірі 500,00 грн за підготовку додаткових пояснень на відповідача за наслідками розгляду заперечень відповідача на відповідь на відзив.
З урахуванням викладеного суд уважає, що критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру відповідає розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4200,00 грн.
За результатами вирішення спору в даній справі позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 61916,29 грн, що складає 95,67 % від заявленої до стягнення суми. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4200,00 грн, які визнані судом обґрунтованими, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно вимогам, які були задоволенні судом, виходячи з такого розрахунку: 4200,00 грн * 95,67% = 4018,14 грн. В іншій частині витрати на професійну правничу допомогу суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232,233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дегтярьова-12» (69093, м. Запоріжжя, вул. Буковинська, буд. 12; ідентифікаційний код юридичної особи 42917332) заборгованість за внесками на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 45678,59 грн (сорок п`ять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 59 коп.), 3% річних у розмірі 3037,07 грн (три тисячі тридцять сім гривень 07 коп.), інфляційні втрати у розмірі 13200,63 грн (тринадцять тисяч двісті гривень 63 коп.), судовий збір в розмірі 2547,22 грн (дві тисячі п`ятсот сорок сім гривень 22коп.), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4018,14 грн (чотири тисячі вісімнадцять гривень 14 коп.).
В іншій частині позову відмовити.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 08.06.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько