ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Морська Г.М.

15 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/14514/25 пров. № А/857/16345/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 380/14514/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
16.07.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення від 09.06.2025 №134450021100, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1985р. - 18.04.1988р., 19.04.1988р. - 01.12.1991р., 01.07.2000р. - 30.04.2002р. та 01.06.2002р. -06.01.2003р. та призначити з 02.06.2025р. (з дня звернення за призначенням пенсії за віком) пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2026р. позов задоволено частково. 
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.06.2025р. № 134450021100 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"
Водночас, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1985р. - 18.04.1988р. у Львівській фабриці індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття»), з 19.04.1988р. - 01.12.1991р. у Дитячій дошкільній установі № 87, з 01.07.2000р.-30.04.2002р. та 01.06.2002р.-06.01.2003р. у ТОВ «Агропромсервіс» та вирішити питання про призначення пенсії за віком з дати звернення - 02.06.2025р.
У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2025р. ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 18 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. 
Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянув Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийняв рішенням №134450021100 від 09 червня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.
Рішення мотивоване наступним: 
«… За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: 
- період 01.09.1983р. - 13.07.1985р. згідно атестатом від 13.07.1985р. № 9768, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби; 
- період 01.08.1985р. - 18.04.1988р., оскільки в записі про звільнення з роботи дописано номер наказу іншим чорнилом; 
- період 19.04.1988р. - 01.12.1991р., оскільки в записі про звільнення з роботи дата наказу (01.12.1981р.) не відповідає даті звільнення (01.12.1991р.); 
- період 08.1994р. - 09.1994р., оскільки дати прийому і звільнення та наказів про прийом та звільнення з роботи зазначено неповністю (відсутнє число), наявне виправлення в даті прийняття та даті наказу про прийняття, запис про звільнення не засвідчено підписом відповідальної особи;
- періоди 01.07.2000р. - 30.04.2002р. та 01.06.2002р. - 06.01.2003р., оскільки записи не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків).
Для зарахування до страхового стажу періоду 01.09.1983р. - 13.07.1985р., необхідно подати уточнюючу довідку про тривалість навчання за денною формою, із зазначенням інформації про присвоєння кваліфікації та відповідну довідку про реорганізацію; періодів з 01.08.1985р. - 18.04.1988.р., 19.04.1988р. - 01.12.1991р., 08.1994р. - 09.1994р. необхідно надати уточнюючі довідки про роботу, видані на підставі первинних документів та довідки про реорганізацію підприємств; періоди 01.07.2000р. - 30.04.2002р. та 01.06.2002р. - 06.01.2003р., необхідно надати підтвердження первинними документами, довідкою про заробітну плоту помісячно, а сервісному центру Пенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювали зустрічну перевірку…».
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-ІV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
В ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, видно, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для осіб з інвалідністю II та III групи від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Аналогічне визначення поняття "страховий стаж" міститься у ст.1 вказаного Закону, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше.
З вищезазначеного слідує, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.
Наведене кореспондується з положеннями ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004р.), а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. №1566/11846; далі Порядок №22-1).
В пп.2 п. 2.1 Порядку №22-1 видно, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 .
п.4.1, 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
В п.1 та п.2 Порядку №637 (з наступними змінами та доповненнями) видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
п.3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Як видно з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 08.08.1982 містяться наступні записи за спірні періоди: 
- запис № 6, 01.08.1985р., прийнятий на посаду взуттєвика у Львівській фабриці індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») (наказ № 335 від 30.07.85 р); 
- запис № 8, 18.04.1988р., звільнений з посади взуттєвика Львівської фабрики пошиву та ремонту взуття за власним бажанням (наказ № 155 від 18.04.1988);
- запис № 9, 19.04.1988р., прийнятий на посаду моторолериста у Дитячу дошкільну установу № 87 (наказ № 485 від 19.04.1988);
- запис № 10, 01.12.1991р., звільнений з посади моторолериста у Дитячій дошкільній установі № 87 за власним бажанням (наказ № 78 від 01.12.1981).
Стосовно періодів роботи з 01.08.1985р.-18.04.1988р. на Львівській фабриці індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 08.08.1982р., які не враховано до страхового стажу оскільки номер наказу про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом.
Також, щодо роботи з 19.04.1988р. - 01.12.1991р. у Дитячій дошкільній установі № 87, оскільки в записі про звільнення з роботи дата наказу (01.12.1981р.) не відповідає даті звільнення (01.12.1991р.).
Загальна тривалість страхового стажу, яка не врахована з 01.07.2000р. - 30.04.2002р. та з 01.06.2002р. - 06.01.2003р. у ТОВ «Агропромсервіс» становить 2 роки 5 місяців 3 дні.
У трудовій книжці НОМЕР_2 від 08.08.1982р. згідно запису № 16 про прийняття з 05.08.1997р. та запису №17 про звільнення з 06.01.2003р. видно, що позивач працював у ТОВ «Агропромсервіс».
Записи у трудовій книжці за № 16 та №17 засвідчені печаткою підприємства. 
Колегія суддів зауважує, що наявність обставин про те, що дату наказу про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом та в записі про звільнення з роботи дата наказу (01.12.1981р.) не відповідає даті звільнення (01.12.1991р.) не спростовує факту трудової діяльності позивача у наведений вище період, а лише є недоліком у заповненні трудової книжки підприємством.
Крім того, пенсійний орган, не надав суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача у спірний період.
Варто зауважити, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачу, наявність інших обов`язкових реквізитів, є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу. 
Запис № 6, запис № 8 у трудовій книжці позивача вчинені акуратно, є чіткими та зрозумілими, містять відтиск печатки підприємства. У поданій трудовій книжці записи щодо прийняття та звільнення з посади взуттєвика Позивача з Львівської фабрики індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») та з посади моторолериста у Дитячій дошкільній установі № 87 містять відповідні дати та номери документів, на підставі яких внесено записи, записи є зрозумілими, а тому не зазначення посади та відсутність підпису відповідальної особи не може бути перешкодою у зарахуванні цих періодів трудової діяльності. 
Отже ,в даному випадку пенсійний орган надто формально підходить до питання зарахування страхового стажу та не враховує, що основною умовою для зарахування трудового стажу до 01.01.2004р. є належне підтвердження трудових правовідносин записами трудової книжки або іншими документами, визначеними у Порядку №637. 
Згідно інформаційної довідки Державного архіву Львівської області від 25.09.2024р. № З-2357/07/12, документи Львівської фабрики індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») в Державний архів Львівської області на зберігання не надходили, тому стаж праці ОСОБА_1 підтвердити неможливо, інформацією про місцезнаходження документів даного підприємства архів не володіє.
Згідно інформаційної довідки міського архіву Львівської міської ради від 18.10.2024р. № 110003-вих-148800, документи Львівської фабрики індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») в міський архів Львівської міської ради не надходили і на зберіганні відсутні.
Також, варто звернути увагу на те, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.
Так Верховний Суд у постанові від 19.12.2019р. у справі № 307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018р. в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про скасування оскарженого рішення від 09.06.2025р. №134450021100 та необхідність зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 01.08.1985р. - 18.04.1988р. на посаді взуттєвика у Львівській фабриці індивідуального пошиття та ремонту взуття (фабрика «Ремвзуття») та з 19.04.1988р. - 01.12.1991р. на посаді моторолериста у Дитячій дошкільній установі № 87.
Стосовно зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 з липня 2000 року по квітень 2002 року, з червня 2002 року - січень 2003 року, колегія суддів вказує на таке.
Вказані періоди роботи пенсійний орган не зарахував до страхового стажу, через відсутність сплати страхових внесків роботодавцем на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за вказаний період. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.
Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.
Згідно ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Колегія суддів зазначає, що внаслідок невиконання ТОВ «Агропромсервіс» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України він позбавлений належної соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з липня 2000 року по квітень 2002 року, з червня 2002 року по січень 2003 року за ТОВ «Агропромсервіс» не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи.
Колегія суддів наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхових внесків підприємством не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача з липня 2000 року по квітень 2002 року, з червня 2002 року по січень 2003 року у ТОВ «Агропромсервіс».
Апеляційний суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.03.2020р. у справі №535/1031/16-а.
Стосовно вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати стаж та призначити позивачу пенсію за віком, колегія суддів зазначає, що для призначення пенсії позивачу належить обрахувати наявний у нього трудовий стаж з урахуванням задоволення позову, та як наслідок позов в частині зобов`язання призначити пенсію належить задовольнити шляхом зобов`язання вирішити питання про призначення пенсії.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.08.1985р. - 18.04.1988р., 19.04.1988р. - 01.12.1991р., 01.07.2000р. - 30.04.2002р., з 01.06.2002р. - 06.01.2003р. та вирішити питання про призначення пенсії з дати звернення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України. 
ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області – залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 380/14514/25– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель