ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/5215/25 пров. № А/857/40147/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Матковської З.М., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій, -

встановив:

ОСОБА_1 , 23.07.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 15.04.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 15.04.2022.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 19.03.2019 йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а на підставі заяви в 2022 році переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. У зв`язку із цим, представник позивача вважає, що при призначенні пенсії за віком 15.04.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач при розрахунку розміру пенсії зобов`язаний був застосувати показник середньої заробітної плати в економіці України, з якого обчислено страхові внески за 2019-2021 роки.
Ухвалою суду від 07.08.2025 визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у зв`язку із чим позовну заяву у частині вимог з 15.04.2022 по 23.01.2025 повернуто позивачу.
Іншою ухвалою суду від 07.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у частині позовних вимог про:
визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 24.01.2025;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 24.01.2025.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 24.01.2025.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший правомірно застосовано показник середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, оскільки відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Також, зазначив, що позивач помилково вважає, що йому було заново призначено пенсію за віком, оскільки фактично відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 19.03.2019 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В подальшому, 04.05.2022 на підставі заяви позивача про переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, пенсійним органом призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, для розрахунку пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати за 2016-2017 роки (з урахуванням коефіцієнтів збільшення) в розмірі 6 186,32 грн.
Надалі представник позивача звернувся із адвокатським запитом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, на який відповідач листом від 09.07.2025 № 0900-0202-8/35103 повідомив, що відповідно до пункту 3 статті 45 Закону № 1058, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України. При переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. При переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовувався осучаснений показник заробітку по Україні за 2016-2017 роки 6 186,32 грн (а.с. 8).
Представник позивача, вважаючи такі дії пенсійного органу щодо не застосування при призначенні пенсії по віку показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.05.2022 була призначена вперше, а тому відповідач мав керуватися, у цьому випадку, положеннями частини другої статті 40, а саме застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а за таких обставин відповідачем при розрахунку пенсії позивача неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016-2017 роки.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною першою статті 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від особи обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зазначене право забезпечується, зокрема, системою загальнообов`язкового державного соціального страхування за рахунок страхових внесків, бюджетних та інших джерел.
Згідно зі статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування одним із видів такого страхування є пенсійне страхування, а відносини у цій сфері регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на такі відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить йому.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV у солідарній системі призначаються такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частина перша статті 10 зазначеного Закону встановлює, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із них за її вибором.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за встановленою формулою із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також індивідуальних коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви на підставі документів, що містяться у пенсійній справі, а також додаткових документів, отриманих органами Пенсійного фонду України. При цьому за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу із застосуванням показника середньої заробітної плати, який використовувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV регулюють порядок переведення між видами пенсій, призначених саме відповідно до цього Закону. У такому випадку показник середньої заробітної плати залишається незмінним — на рівні, який застосовувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Водночас, якщо попередня пенсія була призначена на підставі іншого закону, при призначенні нового виду пенсії підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за її призначенням.
Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судами при застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Зокрема, у межах справи № 876/5312/17 Верховним Судом встановлено, що позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тоді як у подальшому його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, коли особі спочатку призначено пенсію за вислугу років за іншим законом, який передбачає відмінні правові підстави та порядок призначення, а в подальшому така особа виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення нового виду пенсії, а не переведення у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону. Відтак при обчисленні пенсії підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 31.01.2025 у справі № 200/1478/24, у якій, враховуючи сформовану судову практику, зазначив, що перехід з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, на пенсію за віком згідно із Законом № 1058-IV не є «переведенням на інший вид пенсії» у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону, а є призначенням нового виду пенсії, оскільки такі пенсії відрізняються за правовою природою, підставами та умовами їх призначення.
Таким чином, при зверненні особи у порядку, визначеному Законом № 1058-IV, із заявою про призначення пенсії за віком після отримання пенсії за вислугу років, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення», відбувається саме призначення нового виду пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший.
У зв`язку з цим, для визначення розміру пенсії за віком, що призначається відповідно до Закону № 1058-IV, підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 зазначеного Закону.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші правові підстави та порядок призначення пенсій, тоді як пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 04.05.2022 була призначена вперше.
Отже, у даному випадку мало місце не переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону, а призначення нового виду пенсії за іншим законом.
За таких обставин відповідач був зобов`язаний призначити позивачу з 04.05.2022 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2019– 2021 роки.
Водночас, як встановлено судом, при обчисленні розміру пенсії позивача відповідачем неправомірно застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), обчислений як середній за 2016– 2017 роки, що не відповідає вимогам частини другої статті 40 Закону № 1058-IV та наведеним правовим позиціям Верховного Суду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17 погодилась із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а, про те, що у подібних правовідносинах має місце саме призначення нового виду пенсії, а не переведення у розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо застосування неналежного показника середньої заробітної плати при обчисленні пенсії позивача та вважає, що право позивача на належне пенсійне забезпечення підлягає захисту шляхом застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі № 300/5215/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Т. В. Онишкевич