Справа № 686/11222/26
Провадження № 2-а/686/217/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Хмельницький 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 
у складі: головуючого – судді Стефанишина С.Л., 
за участю секретаря судового засідання – Мороза А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
14 квітня 2026 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому просила скасувати постанову  серії ЕНА №6962201 від 04.04.2026 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Костиком Володимиром Петровичем про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КпАП України, посилаючись на те, що зазначена постанова є незаконною та порушує її законні права та інтереси.
Ухвалою суду від 05 травня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.
13.05.2026 року до суду надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч.5 ст.261 КАС України.
Згідно вимог ч.3 ст.261 КАС України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №6962201 від 04.04.2026 року, винесеною інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Костик Володимиром Петровичем позивачапритягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП за те, що 04.04.2026 року о 01 год. 54 хв. в м. Хмельницькому по вул. Шевченка, 42 пішохід ОСОБА_1 вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушила п.4.14 а. ПДР України. 
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
При цьому, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про дорожній рух» визначені обов`язки пішохода, зокрема, перетинати проїзну частину автомобільної дороги, вулиці по пішохідних переходах, а в разі їх відсутності - на перехрестях по лінії тротуарів і узбіч.
Відповідно до пп. «7» п. 4.14. Правил дорожнього руху України забороняється пішоходу переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.
Таким чином, нормами діючого законодавства на пішохода покладено обов`язок перетинати проїзну частину автомобільної дороги, вулиці по пішохідних переходах.
Також, ч. 1 ст. 127 КУпАП України визначено, що непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, відповідачем згідно вимог ст. 72 КАС України надано докази у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви не підтверджені жодним доказом, визначеним ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП України та спростовуються встановленими у справі обставинами.
Щодо наданих відповідачем відеозаписів з нагрудного відео реєстратора працівників поліції та авто реєстратора про вчинення позивачем правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристрою, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію зазначеними вище пристроями.
Таким чином, на думку суду, надані відповідачем відеозаписи є належними доказами у справі. 
Тобто, у даному випадку відповідачем, згідно вимог 72 КАС України виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, надано належні і допустимі докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Суд приходить до висновку про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про накладення адміністративного стягнення на позивача.
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що доводи позовних вимог спростовуються встановленими у справі обставинами.
Суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні докази, які вказують, що позивач вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушила п.4.14 а. ПДР України. 
На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 257- 258, 260, 268 КАС України, суд – 

У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя Сергій Стефанишин