ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 18 червня 2026 року 	Справа № 903/212/26	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Мачульської Л.В., розглянувши матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Клауд Кастл Лаб”, м. Луцьк
до відповідача: Державної митної служби України в особі Волинської митниці, с. Ромачі Ковельського району Волинської області
про стягнення 668 627,93 грн, 
за участю представників-учасників справи:
від позивача:  Бортнік О.О. 
від відповідача: Зузуля К.С., Герасимчук А.С., 

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 через підсистему “Електронний суд” надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Клауд Кастл Лаб” до Державної митної служби України в особі Волинської митниці про стягнення 668627,93 грн збитків.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій Волинської митниці, що полягали у винесенні класифікаційного рішення про визначення коду товару №KTUA205000-0031/2024 від 17 квітня 2024 року, ТОВ “Клауд Кастл Лаб” завдано шкоду у вигляді збитків внаслідок псування імпортованого товару. 
Ухвалою суду від 09.03.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Клауд Кастл Лаб” до Державної митної служби України в особі Волинської митниці про стягнення 668627,93 грн залишено без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду впродовж 10-ти календарних днів з дня одержання цієї ухвали доказів сплати судового збору в сумі 8023,54 грн. 
19.03.2026 через підсистему “Електронний суд” надійшла заява позивача про усунення недоліків, з долученими доказами сплати судового збору у розмірі в сумі 8023,54 грн. 
Ухвалою суду від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 22 квітня 2026 року о 11:00 год. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.
Відповідач ухвалу суду отримав 23.03.2026, строк для подання відзиву – по 07.04.2026.
27.03.2026 надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи №903/212/26 рахунок-фактуру №903, акт приймання-передачі наданих послуг №903, який підписаний через сервіс “Вчасно”, платіжну інструкцію №126721 від 19 березня 2026 року та врахувати їх під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
07.04.2026 надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що класифікаційне рішення ТОВ “Клауд Кастл Лаб” оскаржено до суду лише 03.10.2024, тобто в останні дні встановленого КАС України 6-місячного строку на оскарження. При цьому, в період з 17.04.2024 по 03.10.2024 жодних дій, спрямованих на здійснення митного оформлення товару позивачем вчинено не було. З моменту подання митної декларації до митного оформлення, тобто з 27.02.2024 року , в період винесення класифікаційного рішення 17.04.2024 року, картки відмови та до 28.06.2024 року товар перебував на складі тимчасового зберігання ТОВ “Фул Кастомс Сервіс” на підставі єдиного уніфікованого документу (далі – ЄУД) відповідно до статті 202 МК України, за формою, наведеною у додатку 5 до Положення про склади тимчасового зберігання, затвердженого наказом Міністерства фінансів України. Тобто за МД від 27.02.2024 24UA205140013730U5 товар, заявлений до митного оформлення в режимі “імпорт”, змінив свій статус на товар, що переданий на склад тимчасового зберігання. Картка відмови в митному оформленні є правомірною, оскільки не скасована ні в адміністративному, ні в судовому порядку, що виключає протиправність митного органу у відмові в митному оформленні товарів та, як наслідок, відсутності одного з елементів складу правопорушення для відшкодування збитків. Саме декларантом до закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій-третій ст.204 МК України, прийнято рішення про поміщення товару на склад митного органу. Протягом терміну зберігання товару на складі тимчасового зберігання, переданого по ЄУД (з 27.02.2024), до та після винесення картки відмови в митному оформленні товарів (22.05.2024), в період до набрання законної сили постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №140/10928/24 (04.08.2025) по МД №24UA205140013730U5 та після закінчення строку зберігання товару на СТЗ, перебуванні товару на складі митниці (з 28.06.2024), розуміючи строки придатності товару до використання, жодних дій, спрямованих на декларування товарів та заявлення їх у відповідний режим за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку у відповідності до ст.59 МК України, чи тимчасовою митною декларацією, згідно ч.1-2 ст.260 МК України, здійснено не було, позивачем також не зазначено, які конкретно заходи та засоби вживались ним, в тому числі з використанням прав, можливостей наданих чинним законодавством, з метою недопущення так званих збитків, не вказано, яким чином класифікаційне рішення вплинуло на його волевиявлення, яке виникло задовго до його винесення, щодо передачі товару на тимчасове зберігання на склад тимчасового зберігання. Митним органом було вжито всі можливі заходи, спрямовані на недопущення втрати придатності товару та, як наслідок, виникнення збитків у позивача. Тому питання доведення позивачем причинного-наслідкового зв`язку між діями Волинської митниці щодо винесення класифікаційного рішення та заподіяною, як вказує позивач, шкодою, не знайшло свого підтвердження. При розрахунку вартості “втраченого” товару, позивач не додає жодного належного та допустимого доказу, який би достовірно свідчив про його непридатність з урахуванням законодавчих вимог та внутрішніх бухгалтерських документів підприємства.
Позивач відзив відповідача отримав 07.04.2026, строк для подання відповіді на відзив – по 13.04.2026.
Відповідь позивача на відзив на адресу суду не надходила.
Суд протокольною ухвалою від 22.04.2026 задовольнив клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 14.05.2026 о 12:00 год.
14.05.2026 надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.
У судовому засіданні представник відповідача відкладення розгляду справи не заперечив.
Згідно із ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Враховуючи вищевикладене, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 14.05.2026 визнав причини неявки представника позивача у судове засідання поважними, задовольнив клопотання та відклав розгляд справи по суті на 26.05.2026 о 11:00 год.
У судовому засіданні 26.05.2026 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.
Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
На підставі вищевикладеного, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 18.06.2026 о 14:20 год.
18.06.2026 судом ухвалено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, 
господарський суд, -
в с т а н о в и в:

ТОВ «КЛАУД КАСТЛ ЛАБ» (дистриб`ютор) та компанією Dinner Lady Fam Limited (постачальник) укладено угоду про дистрибуційне партнерство від 01.12.2023, згідно умов якої постачальник є виробником продукції зазначеної в договорі, які постачаються замовнику на умовах дії договору для подальшого продажу роздрібним торговцям чи фірмам.
На виконання умов угоди від 01 грудня 2023 року експортером Diner Lady Fam Limited складено рахунок-фактуру №B2B-44480 від 31 січня 2024 року на товари, зокрема: 
- Харчовий ароматизатор зі смаком ванільного тютюну – 1- каністра 10 л.
- Харчовий ароматизатор зі смаком кавуна – 1 каністра 10 л
- Харчовий ароматизатор зі смаком лимонний пиріг - 1 каністра, 10 л; 
- Харчовий ароматизатор зі смаком рожевий лимонад - 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком червоних ягід і ментолу 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком тютюну 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком чорного апельсину 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком чорничний лимонад 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком баблгаму 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком винограду 1 каністра, 10 л.».
Для проведення митного оформлення товарів, ввезених на адресу ТОВ «КЛАУД КАСТЛ ЛАБ» декларантом було подано електронну митну декларацію №24UA20514013730U5 на партію товару, ввезену на виконання вищезазначеного угоди. 
У графі 33 митної декларації зазначений код товару відповідно до УКТЗЕД щодо товару №1- 3302109000 товару №4 – « 3302101000». 
Під час митного оформлення, у зв`язку зі спрацюванням ризиків АСАУР, митним органом складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу по митній декларації №24UA205140013730U5).
На виконання ст. 356 МК України митним органом було відібрано проби зразків товарів, зокрема, відібрано проби товарів харчових ароматизаторів в асортименті, про що складено відповідний акт про взяття проб і зразків від 27 лютого 2024 року. 
За результатами дослідження СЛЕД Держмитслужби 29 березня 2024 року склала Висновок №142000-3203-0111.
17 квітня 2024 року Волинською митницею на підставі складеного висновку СЛЕД ДЕРЖМИТСЛУЖБИ винесено рішення №КТ-UA205000-0031-2024 про визначення коду товару. Зазначеним класифікаційним рішенням зроблено висновок, що ввезений на адресу ТОВ «КЛАУД КАСТЛ ЛАБ» ТОВАР № 1 (Харчові ароматизатори в асортименті без вмісту спирту у кількості 6 шт.) та ТОВАРУ №4 (харчові ароматизатори в асортименті з вмістом спирту (4 шт) графі № 31 (опис товару) слід зазначати: ТОВАР№ №1 «Рідини, що використовуються в електронних сигаретах, без вмісту нікотину, ароматизатор зі смаком лимонний пиріг - 1 каністра, 10 л.: склад: пропіленгліколь, бутнова кислота, ліналілацетат, пінен, лімонен, терпінен, лінаоол, етилмальтол, цитраль, цитронелаль; ароматизатор смаком рожевий лимонад - 1 каністра, 10 л. склад: пропіленгліколь. Етиловий ефір бутанової кислоти, 2-метилетиловий ефір бутанової кислоти, цитраль, лімонен, триацетин, 3 гексен-1-ол; ароматизатор зі смаком червоних ягід і ментолу 1 каністра, 10 л., склад: пропіленгліколь, етиловий ефір бутанової кислоти, 3-метил-1-бутанол, метиловий ефір бензойної кислоти, терпінеол, етилмальтол, ванілін, іонон, метилцаннамат; ароматизатор зі смаком тютюну 1 каністра, 10 л., склад: пропіленгліколь, 3 гідрокси-2-бутанон, бензиловий спирт, етилмальтол, ванілін, діетилфталат, етиленбразилат, 2-етил-1-гексанол, ароматизатор ванільного тютюну пропіленгліколь, 3-гідрокси-2-бутанон, гліцерин, бензиловий спирт, анісовий альдегід, ванілін, етилванілін, бутанова кислота; ароматизатор зі смаком кавуну 1 каністра, 10 л., склад: пропіленгліколь, етанол, етиловий ефір бутанової кислоти, 2 метил-етиловий ефір бутанової кислоти, оцимен, етилмальтол, нонеон-1-ол. Код товару згідно УКТ ЗЕД – 2404199010. ТОВАР №4 «Рідини, що використовуються в електронних сигаретах без вмісту нікотину: ароматизатор чорного апельсину 1 каністра, 10 л., склад: пропіленгліколь, етиловий ефір бутанової кислоти, 2-метил етиловий ефір бутанової кисловти, лімонен, бензиловий спирт, триацетин, гліцерин, 1-гексанол, цитраль, етилмальтол: ароматизактор зі смаком чорничний лимонад 1 каністра, 10 л., склад: пропіленгліколь, етанол, 3-гексен1-ол, 1-феніл-3-пентанон, триацетин, метилетиловий ефір бутанової кислоти; ароматизатор зі смаком баблгаму 1-каністра, 10 л. скад: пропіленгліколь, етинол, ізобутиилацетат, етиловий ефір бутанової кислоти, етилмальтол, ванілін, етилваніліт, бензиловий спирт, 3 метил-1бутанол ацетат; ароматизатор зі смаком винограду 1- каністра, 10 л. склад: пропіленгліколь, 2-метилетиловий ефір бутанової кислоти, етиловий ефір бутанової кислоти, 1-гексанол, етилмальтол, триацетин, бензиловий спирт. Код товару згідно УТЗЕД 2404199010».
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року №140/10928/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року, визнано протиправним та скасовано класифікаційне рішення Волинської митниці про визначення коду товару № КТ-UA205000-0031-2024 від 17 квітня 2024 року. 
Оскільки зазначене рішення в передбаченому законом прядку набрало законної сили 04.08.2025, а тому факти, встановлені в ньому, в розумінні ст.75 ГПК України, є преюдиційними для розгляду даної справи та не потребують доведення.
У період розгляду вказаної адміністративної справи спірний товар (харчові ароматизатори) знаходилися на складі митниці зберігання. 
Класифікаційне рішення Волинською митницею винесене щодо поставки за рахунком-фактурою (інвойс) №В2В-44480 від 31.01.2024.
Рахунок-фактура №B2B-44480 складено 31 січня 2024 року на такі позиції харчових ароматизаторів загальною вартістю 13 906,90 доларів США: 
- Харчовий ароматизатор зі смаком ванільного тютюну – 1- каністра 10 л.
- Харчовий ароматизатор зі смаком кавуна – 1 каністра 10 л
- Харчовий ароматизатор зі смаком лимонний пиріг - 1 каністра, 10 л; 
- Харчовий ароматизатор зі смаком рожевий лимонад - 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком червоних ягід і ментолу 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком тютюну 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком чорного апельсину 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком чорничний лимонад 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком баблгаму 1 каністра, 10 л;
- Харчовий ароматизатор зі смаком винограду 1 каністра, 10 л.
Оплату товарів (харчових ароматизаторів в асортименті) за вищевказаним рахунком-фактурою підтверджується платіжною інструкцією №16 від 31 січня 2024 року на суму 19386,90 доларів США. У графі №70 платіжної інструкції міститься посилання на укладений між сторонами Контракт від 01 грудня 2023 року та №B2B-44480.
Для констатації факту псування (закінчення терміну придатності) та неможливості використання ввезених за спірним рахунком - фактурою товарів ТОВ "Клауд Кастл Лаб" звернулося до виробника із запитом № 54 від 26.08.2025 щодо отримання від компанії Diner Lady Fam Limited, як виробника товарів, офіційного підтвердження стандартних термінів придатності харчових ароматизаторів ввезених за рахунком-фактурою №B2B-44480 від 31.01.2024.
Компанією Diner Lady Fam Limited, що є експортером - відправником та виробником товарів (харчові ароматизатори в асортименті) у листі від 15.09.2025 повідомлено, що термін придатності товарів, поставлений згідно з Інвойсом №B2B-44480 від 31.01.2024 сплив у грудні 2024 року. Констатовано, що продукція визнається повністю непридатною для використання за цільовим призначенням. Окрім цього, виробник звертає особливу увагу, що хімічний склад товарів унеможливлює будь-які види переробки або альтернативного застосування; єдиним дозволеним та безпечним способом поводження з даною партією товару є її подальша утилізація відповідно до встановлених норм. 
Виробник підтвердив, що з Інвойсом №В2В-44480 від 31 січня 2024 року, загальна вартість товарів, строк придатності яких сплинув становить 13906,90 доларів США (а.с. 52).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 5 Митного кодексу України визначено, що Державна митна політика - це система принципів та напрямів діяльності держави у сфері захисту митних інтересів та забезпечення митної безпеки України, регулювання зовнішньої торгівлі, захисту внутрішнього ринку, розвитку економіки України та її інтеграції до світової економіки. Державна митна політика є складовою частиною державної економічної політики.
Згідно із п. 21, 23, 24, 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами, а також автоматизованою системою митного оформлення з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною 3 статті 248 Митного кодексу України встановлено, що для виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі здійснює: отримання митних декларацій та їх реєстрацію; визначення переліку митних формальностей, обов`язкових для виконання за митною декларацією, залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України та з урахуванням результатів аналізу ризиків; визначення необхідності участі посадової особи митного органу у виконанні митних формальностей за митною декларацією; призначення посадової особи митного органу для виконання митних формальностей за митною декларацією; надання декларанту інформації про стан обробки митної декларації, перелік митних формальностей, визначених обов`язковими для виконання за такою декларацією, та посадову особу митного органу, призначену для їх виконання (у разі її призначення).
Згідно ч. 1, 5 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України, Митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом:
1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України;
2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян);
3) обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України;
4) усного опитування громадян та посадових осіб підприємств;
5) огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на митні органи;
6) перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем;
8) направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу;
9) пост-митний контроль.
Відповідно до ч. 2 ст. 246 Митного кодексу України, порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно із ч. 1-5 ст. 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.
Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.
Згідно із ч.7 ст.69 Митного кодексу України, рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення відповідно до глави 4 цього Кодексу.
Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює декларант; митний орган здійснює контроль за такою класифікацією; митний орган може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта.
Відповідно до п. 3 розд. І Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 650 контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.
Згідно із п. 1 розд. III Порядку № 650, декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до статті 69 Митного кодексу України, а посадові особи митного поста здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів.
Посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками (пункт 2 розділу III Порядку №650).
Пунктом 4 розділу III Порядку № 650 встановлено, що контроль правильності класифікації товарів здійснюється, зокрема шляхом перевірки відповідності відомостей про товар та код товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Митного кодексу України.
Класифікація товару здійснюється відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, приміток, додаткових приміток до груп товарів, передбачених Законом України "Про Митний тариф України", Пояснень до УКТ ЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТ ЗЕД, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи.
Відповідно до ст. 67 Митного кодексу України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).
Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджено наказом Державної митної служби України від 14.12.2022 № 543.
Статтею 121 Митного кодексу України передбачено, що митний склад - це митний режим, відповідно до якого іноземні або українські товари зберігаються під митним контролем із умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з ч. 1-2 ст. 122 Митного кодексу України, у митний режим митного складу можуть поміщатися будь-які товари, за винятком:
1) товарів, заборонених до ввезення в Україну, вивезення з України та транзиту через територію України;
2) товарів, строк придатності для споживання або використання яких закінчився;
3) товарів, що надходять в Україну як гуманітарна допомога;
4) живих тварин;
5) електроенергії, що переміщується лініями електропередачі.
Для поміщення товарів у митний режим митного складу митного органу подаються митна декларація, товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару. Товари, що поміщуються у митний режим митного складу, декларуються митному органу утримувачем митного складу.
Згідно з ч. 1-3 ст. 125 Митного кодексу України, Строк зберігання товарів у митному режимі митного складу не обмежується, крім строку зберігання товарів, які за своїми характеристиками можуть становити небезпеку для довкілля, життя i здоров`я людей, тварин та рослин внаслідок їх довготривалого зберігання. В окремих випадках, якщо довгострокове зберігання товарів, виходячи з їх характеристик, може становити небезпеку для довкілля, життя i здоров`я людей, тварин та рослин, строк зберігання в митному режимі митного складу таких товарів встановлюється митним органом. Іноземні товари, що зберігаються в митному режимі митного складу, до закінчення строку їх придатності або до закінчення встановленого митним органом строку зберігання повинні бути задекларовані для ввезення на митну територію України в іншому митному режимі або реекспортовані. Якщо іноземні товари під час зберігання в митному режимі митного складу були зіпсовані або ушкоджені внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, такі товари за умови належного підтвердження зазначених фактів дозволяється декларувати для вільного обігу на митній території України так, ніби вони були ввезені в зіпсованому (ушкодженому) стані.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Митного кодексу України, іноземні товари, поміщені в митний режим митного складу, зберігають статус іноземних товарів.
Частиною першою ст. 129 Митного кодексу України передбачено, що митний режим митного складу завершується шляхом поміщення товарів, поміщених у цей митний режим, в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Митного кодексу України, будь-яка особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.
Статтею 30 Митного кодексу України передбачено, що Посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону. Шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується у порядку, визначеному законом.
Суб`єкти господарювання мають законне право на компенсацію збитків, завданих в результаті дій або бездіяльності органами державної влади.
Митний орган - державний орган, основним призначенням діяльності якого є сприяння реалізації громадянами та суб`єктами господарювання свого права на переміщення товарів, предметів і транспортних засобів через митний кордон України, організація та здійснення контролю за дотримання ними (громадянами та суб`єктами господарювання) правил переміщення товарів, предметів і транспортних засобів та використання в межах своїх повноважень інших інструментів реалізації митної політики.
Підставою для стягнення збитків, завданих в результаті застосованих митних процедур, є наявність доказів успішного оскарження дій чи бездіяльності митних органів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року №140/10928/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року, визнано протиправним та скасовано класифікаційне рішення Волинської митниці про визначення коду товару № КТ-UA205000-0031-2024 від 17 квітня 2024 року. 
За змістом ч. ч. 1 та 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За загальним правилом, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Вони є фактом об`єктивної дійсності, що існує незалежно від правової оцінки і від того, підлягають збитки, що виникли, відшкодуванню згідно закону або не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.
Суд зазначає, що положеннями названої статті регулюються відносини з відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, тобто встановлюється цивільно-правова відповідальність органу влади незалежно від сфери публічно-правових відносин.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Разом з цим, судом враховано, що відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу Волинської митниці.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц: "44. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. 46. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові".
Таким чином, відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний (органи) державної влади.
Отже для відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, необхідною умовою є доведення наявності прямого причинно - наслідкового зв`язку між протиправним рішенням, діями чи бездіяльністю такого органу та завданими збитками.
Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що причиною псування та збитків стали саме незаконні дії митного органу, що підтверджено також рішенням адміністративного суду, яке набрали законної сили. Натомість відповідач не надав доказів невиконанням позивачем своїх обов`язків чи порушення правил митного оформлення. 
Отже, псування товару стало наслідком протиправних дій митного органу, зокрема порушення вимог статей 16, 69, 71 Митного кодексу України.
Оскільки рішення про класифікацію скасовані судом як незаконні, а тому будь-які похідні документи, видані на їх основі, є юридично нікчемними. 
Заперечення відповідача щодо законності картки відмови спростовуються тим, що остання не є актом індивідуальної дії. Це технічний документ, який фіксує факт відмови у митному оформленні, а не створює відносин. Оскарження картки відмови не є умовою для заявлення вимог про відшкодування шкоди. Правова підстава для стягнення збитків ґрунтується не на самій картці відмови, а на протиправній поведінці митного органу, встановленій судом; наявності збитків; причинно-наслідковому зв`язку між протиправними діями та збитками. 
Після скасування основного рішення картка відмови не може вважатися законною; не може використовуватися як аргумент для уникнення відповідальності; не потребує окремого скасування для визначення вини митного органу.
З-поміж іншого, вимога про відшкодування шкоди подана не через факт існування картки відмови, а через незаконне рішення про класифікацію; перешкоджання у митному оформленні; затримку товару; його псування; реальні фінансові втрати. 
З врахуванням вищевикладеного, внаслідок протиправного класифікаційного рішення Волинської митниці, яке було визнано адміністративним судом протиправним та скасоване, ТОВ "Клауд Кастл Лаб" зазнало збитків за рахунком - фактурою №B2B44480 від 31.01.2024.
Загальна вартість товарів, термін придатності яких закінчився, становить 13906,90 доларів США. 
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, а статтею 192 Цивільного кодексу України, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Судом враховано, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову. У разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов`язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви: для нерезидентів в іноземній валюті (за їх бажанням), для інших платників у гривнях у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий-третій частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір").
Так, судом визначено, що станом на день сплати судового збору (18.03.2026), офіційний курс гривні до долара США, визначений Національним банком України, становив 43,9497 грн за один долар США.
Таким чином, еквівалент у гривні, визначений за офіційним курсом НБУ на дату сплати судового збору становив 611204,08 грн, в той же час, позивач просить стягнути з відповідача 604321,56 грн, які є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.
Разом з цим витрати на зберігання товару є складовою реальних збитків, завданих незаконними рішеннями Волинської митниці, та підлягають стягненню на підставі ст. 22, 224, 225, 1173 ЦК України, а також відповідної судової практики Верховного Суду.
Витрати на зберігання товару в сумі 5620,14 грн підтверджуються актом приймання-передачі товарів №008 від 28.06.2024, уніфікованою митною квитанцією серії ЄЄ № 071025 від 29.08.2025 на суму 5 620,14 грн (витрати за зберігання на складі митниці за товар, який прийнятий по акту приймання-передачі №008 від 28.06.2024).
Отже позивач поніс документально підтверджені витрати на зберігання товару в сумі 5620,14 грн.
Витрати на транспортування товару за рахунком - фактурою №B2B44480 від 31.01.2024 з країни експорту до України в сумі 49086,23 грн підтверджуються договором про надання послуг з міжнародної експрес-доставки №166113 від 05.07.2023, рахунком на оплату від 26.02.2024, актом наданих послуг №876674 від 27.02.2024 та платіжними інструкціями від 01.03.2024 з призначенням платежу «оплата за транспортні послуги згідно рахунку» на загальну суму 49 086,23 грн.
Отже позивач поніс документально підтверджені витрати на транспортування у сумі 49 086,23 грн.
Правові та організаційні засади вилучення з обігу, переробки, утилізації, знищення або подальшого використання неякісної та небезпечної продукції з метою недопущення негативного впливу такої продукції на життя, здоров`я людини, майно і довкілля встановлено Законом України від 14.01.2000 № 1393-XIV «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» (далі -Закон № 1393-XIV). 
До неякісної та небезпечної продукції відноситься, зокрема продукція, строк придатності якої до споживання або використання закінчився (ст.1 Закону №1393-XIV).
Цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі вилучення з обігу, переробки, утилізації, знищення або подальшого використання неякісної та небезпечної продукції, і поширюється на власників неякісної та небезпечної продукції, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, а також підприємства, що здійснюють переробку, утилізацію або знищення вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції (ст.3 Закону №1393-XIV).
Відповідно до ст. 6 Закону №1393-XIV власник продукції зобов`язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести її, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої продукції у порядку, передбаченому цим Законом.
У листі від 15.09.2025 компанія Diner Lady Fam Limited, що є експортером - відправником та виробником товарів (харчові ароматизатори в асортименті) повідомила ТОВ «Клауд Кастл Лаб», що термін придатності товарів, поставлений згідно з Інвойсом №B2B-44480 від 31.01.2024 сплив у грудні 2024 року. Констатовано, що продукція визнається повністю непридатною для використання за цільовим призначенням. Окрім цього, виробник звертає особливу увагу, що хімічний склад товарів унеможливлює будь-які види переробки або альтернативного застосування; єдиним дозволеним та безпечним способом поводження з даною партією товару є її подальша утилізація відповідно до встановлених норм. 
Витрати на утилізацію (знищення) товару в сумі 9600 грн підтверджується рахунком на оплату №9897 від 17.11.2025, актом наданих послуг №8145 від 17.11.2025, актом прийому передачі №14885 від 13.11.2025, актом про видалення відходів від 17.11.2025.
Судом встановлено, що позивачу послуги з утилізації спірного товару надавались ТОВ «НВК «Укрекопром», яке діє на підставі ліцензії, що видана на підставі рішення про видачу №119 від 02 лютого 2024 року Міністерством захисту довкіллі та природних ресурсів. 
Отже, позивач поніс документально підтверджені витрати на утилізацію товару в сумі 9600 грн.
Ураховуючи вищевикладене, відповідачем завдані збитки на загальну суму 668627,93 грн, які підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, підставні і підлягають до стягнення з державного бюджету на користь позивача.
Крім того, позивач просить стягнути 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).
Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві, ТОВ «Клауд Кастл Лаб» визначено орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн.
У судовому засіданні 11.06.2026 представницею позивача заявлено усне клопотання про стягнення з відповідача 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Факт надання позивачу професійної правничої допомоги адвокатом Крючковою О.Б. під час розгляду справи підтверджується наданими позивачем доказами:
- договором про надання правничої допомоги №108-ЮП від 01.05.2024; 
- ордером серія АС № 1183350 від 21.04.2026;
- рахунком фактурою №903 від 19.03.2026 на суму 30 000,00 грн;
- попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат на суму 30 000,00 грн;
- платіжною інструкцією №126721 від 19.03.2026 на суму 30 000,00 грн;
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:
- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);
- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);
- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. 
Дослідивши заяву позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи заперечення відповідача, предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.
Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 8023,54 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,- 

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2.  Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Клауд Кастл Лаб” (проспект Президента Грушевського, 4А, місто Луцьк, 43005, код ЄДРПОУ 44967139) 668 627,93 грн збитків.
3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Клауд Кастл Лаб” (проспект Президента Грушевського, 4А, місто Луцьк, 43005, код ЄДРПОУ 44967139) 8023,54 грн витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 24.06.2026.

Суддя С. В. Бідюк