ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року	справа № 380/8590/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,115, починаючи з 30.10.2025, та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести починаючи з 30.10.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115, та починаючи з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115) та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену у 2019 році відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При первинному обчисленні розміру пенсії позивача пенсійним органом було правомірно враховано індивідуальний показник середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (а саме за 2016-2018 роки), який склав 6 188,89 грн.
Позивач вказує, що відповідно до імперативних приписів частини другої статті 42 вказаного Закону, з метою гарантування купівельної спроможності та забезпечення індексації пенсії, щороку з 1 березня має проводитися перерахунок раніше призначених пенсій. Такий перерахунок повинен здійснюватися шляхом збільшення на відповідні коефіцієнти саме того показника середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії конкретної особи (у випадку позивача - 6 188,89 грн). Проте відповідач при здійсненні щорічної індексації у період 2020– 2026 років протиправно та безпідставно застосовував як базову розрахункову величину занижений показник середньої заробітної плати в Україні станом на 1 жовтня 2017 року в розмірі 3 764,40 грн, встановлений пунктом 5 підзаконного Порядку № 124, замість індивідуального базового показника позивача.
З метою досудового врегулювання спору, представник позивача звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою-вимогою усунути порушення законності та провести перерахунок із застосуванням належної бази. Однак, відповідач листом від 10.04.2026 року відмовив у проведенні такого перерахунку. Позивач вважає такі дії пенсійного органу незаконними, дискримінаційними та такими, що прямо суперечать акту вищої юридичної сили - Закону № 1058-IV, а також усталеним правовим висновкам Верховного Суду. Наслідком таких дій є штучне заниження розміру пенсійної виплати, що призводить до систематичного недоотримання позивачем належних йому коштів, у зв`язку з чим він звернувся за захистом своїх соціальних прав до суду.
Ухвалою від 04 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (у письмовому провадженні). 
15 травня 2026 року від представника Головного управління ПФУ у Львівській області через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 77865). У поданому відзиві відповідач не погоджується з аргументами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Процесуальні заперечення пенсійного органу зводяться до того, що позивач безпосередньо не звертався до територіального органу ПФУ із заявою встановленого зразка відповідно до профільного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1. Відтак, надіслане адвокатом звернення розглянуто управлінням виключно в порядку Закону України «Про звернення громадян». З огляду на це, відповідач стверджує, що наданий лист-відповідь носить виключно інформаційно-роз`яснювальний характер, не є правовим актом індивідуальної дії, не породжує юридичних наслідків, а отже, не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.
По суті відповідач зазначає, що при нарахуванні та індексації пенсій діяв виключно в межах наданих повноважень та у відповідності до затвердженого Кабінетом Міністрів України Порядку № 124, згідно з приписами якого базовою величиною для індексації визначено саме показник 3 764,40 грн. Управління, як територіальний орган виконавчої влади, зобов`язане виконувати чинні постанови Уряду.
Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що наразі пенсія позивача вже обчислюється на виконання іншого судового акта — постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 380/13759/24, де до іншої розрахункової бази застосовано коефіцієнти лише за 2023 та 2024 роки. Відповідач наголошує, що проведення подальшої індексації за загальними правилами з 01.03.2025 (на коефіцієнт 1,115) та з 01.03.2026 (на коефіцієнт 1,121) є «недоцільним», оскільки застосування цих коефіцієнтів до урядової бази (3 764,40 грн) математично призводить до зменшення підсумкового розміру пенсії позивача порівняно з тим, який він фактично отримує зараз на виконання попереднього судового рішення. 
Додатково ГУ ПФУ зазначає про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду щодо оскарження застосування коефіцієнтів за попередні роки (з 2020 по 2024 рік), у зв`язку з чим, на думку відповідача, позовна заява в цій частині підлягає залишенню без розгляду відповідно до приписів статті 123 КАС України.
Розглянувши надані сторонами письмові заяви по суті справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши долучені письмові докази, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Починаючи з 20.11.2019 року позивач отримує пенсію за віком, яка була йому призначена та обчислена відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі — Закон № 1058-IV).
Зі змісту долучених до матеріалів справи розрахункових документів та листа-відповіді відповідача від 10.04.2026 року № 1300-0903-8/57255 судом встановлено, що для обчислення розміру пенсії позивача при її первинному призначенні у 2019 році пенсійним органом врахований індивідуальний показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (тобто за 2016– 2018 роки). Вказаний базовий розрахунковий показник для ОСОБА_1 становив 6 188,89 грн.
З метою реалізації законодавчих гарантій щодо захисту купівельної спроможності пенсіонерів, на виконання вимог частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, Кабінетом Міністрів України у період з 2020 по 2026 рік щорічно приймалися відповідні урядові постанови про проведення масової індексації пенсій. Вказаними нормативно-правовими актами затверджувалися конкретні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати, а саме:
з 01.05.2020 — на коефіцієнт 1,11 (Постанова КМУ від 01.04.2020 № 251);
з 01.03.2021 — на коефіцієнт 1,11 (Постанова КМУ від 22.02.2021 № 127);
з 01.03.2022 — на коефіцієнт 1,14 (Постанова КМУ від 16.02.2022 № 118);
з 01.03.2023 — на коефіцієнт 1,197 (Постанова КМУ від 24.02.2023 № 168);
з 01.03.2024 — на коефіцієнт 1,0796 (Постанова КМУ від 23.02.2024 № 185);
з 01.03.2025 — на коефіцієнт 1,115 (Постанова КМУ від 25.02.2025 № 209);
з 01.03.2026 — на коефіцієнт 1,121 (Постанова КМУ від 25.02.2026 № 236).
Проте, як підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами перерахунку та позицією самого відповідача, Головне управління ПФУ у Львівській області при проведенні щорічних індексацій пенсії позивача у період 2020– 2026 років збільшувало на вищевказані коефіцієнти не належний йому індивідуальний базовий показник (6 188,89 грн), а уніфікований та суттєво занижений показник середньої заробітної плати в Україні станом на 1 жовтня 2017 року в розмірі 3 764,40 грн. 
Застосування саме цієї заниженої величини відповідач мотивував приписами пункту 5 підзаконного Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженого постановою КМУ від 20.02.2019 № 124.
Не погоджуючись із таким підходом та з метою відновлення порушених майнових прав, у квітні 2026 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із мотивованим запитом (заявою). У вказаному зверненні представник вимагав усунути допущені порушення пенсійного законодавства та провести належний перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням його індивідуальної бази (6 188,89 грн), шляхом послідовного кумулятивного множення цієї величини на всі встановлені Урядом коефіцієнти збільшення.
За результатами розгляду вказаного звернення Головне управління ПФУ у Львівській області листом від 10.04.2026 року № 1300-0903-8/57255 відмовило у задоволенні висунутих вимог.
Свою відмову пенсійний орган обґрунтував тим, що попередня індексація правомірно здійснювалася відповідно до урядового Порядку № 124 із застосуванням затвердженої цим порядком фіксованої величини 3 764,40 грн.
Додатково відповідач у своїй відповіді акцентував увагу на тому, що наразі розрахунок пенсії позивача здійснюється на виконання іншого судового рішення — постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 380/13759/24. 
Виходячи з цього, ГУ ПФУ зазначило, що проведення подальшого перерахунку та індексації із застосуванням коефіцієнтів 1,115 (з 01.03.2025) та 1,121 (з 01.03.2026) до урядової бази (3 764,40 грн) є «недоцільним», оскільки такий математичний розрахунок призводить до зменшення фактичного розміру виплати позивача (до 5 606,78 грн у 2025 році та 6 280,03 грн у 2026 році відповідно), тоді як наразі на виконання рішення апеляційного суду він отримує більшу суму — 6 357,05 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо застосування заниженого базового показника та відмову у проведенні правильного кумулятивного перерахунку протиправними, позивач звернувся за судовим захистом своїх прав.
Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що лист-відповідь від 10.04.2026 року, наданий у порядку Закону України «Про звернення громадян», не створює юридичних наслідків і не може бути предметом оскарження через відсутність заяви за формою Порядку № 22-1.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Захисту в адміністративному суді підлягають не лише акти індивідуальної дії, а й конкретні дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Факт надсилання відповідачем офіційного листа, який містить чітку, мотивовану відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача з посиланням на нормативні акти, свідчить про наявність сформованого волевиявлення органу Пенсійного фонду та фіксує його відмову діяти у спосіб, який вимагає позивач. Така відмова безпосередньо впливає на майнові права позивача (розмір щомісячної пенсії), а тому є класичним проявом бездіяльності/дій суб`єкта владних повноважень, що створює правові наслідки та підлягає судовій перевірці на предмет законності. Доступ до правосуддя не може бути обмежений суто формальними запереченнями щодо назви чи форми документа, яким зафіксовано відмову.
Стосовно клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, визначеного статтею 122 КАС України, суд зазначає наступне.
Позивач у прохальній частині позову чітко обмежив часові межі своїх вимог щодо виплати коштів, попросивши визнати протиправними дії та зобов`язати провести перерахунок починаючи з 30.10.2025 року. Дата 30.10.2025 року перебуває у межах чіткого шестимісячного строку, що передує даті подання позову до суду (30.04.2026 року). Відтак, вимоги щодо безпосереднього стягнення (нарахування) недоотриманих сум пенсії повністю відповідають критеріям частини другої статті 122 КАС України.
Те, що позивач просить при проведенні цього перерахунку (з 30.10.2025) врахувати та послідовно застосувати всі попередні коефіцієнти індексації (за 2020– 2024 роки), не свідчить про пропуск строку звернення до суду. Оскільки індексація середньої заробітної плати згідно з Порядком № 124 має кумулятивний (наростаючий) характер, де кожен наступний перерахунок здійснюється на основі показника, збільшеного у попередніх роках, правильне визначення розміру пенсії станом на жовтень 2025 року математично неможливе без відновлення всього ланцюжка нарахувань. 
Судовому захисту та фінансовому перерахунку підлягає саме період з 30.10.2025 року, а використання коефіцієнтів минулих років є лише розрахунковим інструментом для встановлення законної бази виплати. Вказаний підхід повністю узгоджується з практикою Верховного Суду. 
Відтак, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.
Надаючи правову оцінку суті спору та правомірності застосування відповідачем базової величини для проведення індексації пенсії позивача, суд керується такими мотивами.
Право на пенсійне забезпечення як фундаментальна складова частина конституційного права на соціальний захист гарантується статтею 46 Конституції України. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Спеціальним та базовим нормативно-правовим актом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок обчислення та перерахунку пенсій у солідарній системі, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV). 
Статтею 5 цього Закону встановлено його виключність: дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, прямо передбачених цим Законом, а зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін безпосередньо до Закону № 1058-IV.
Відповідно до статті 27 та частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, розмір пенсії за віком обчислюється індивідуально для кожної особи за спеціальною математичною формулою. Однією з трьох ключових величин у цій формулі є Зс — середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Як встановлено судом, для позивача, який звернувся за призначенням пенсії у 2019 році, такою індивідуальною розрахунковою величиною (Зс) є показник середньої заробітної плати по Україні за 2016– 2018 роки, що становить 6 188,89 грн. 
Саме цей показник був застосований пенсійним органом при первинному призначенні пенсії ОСОБА_1 .
З метою нівелювання наслідків інфляції та захисту купівельної спроможності, законодавець закріпив у Законі № 1058-IV механізм щорічної індексації.
Абзацом першим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення та тривання спірних правовідносин) встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Абзацом четвертим цієї ж частини Закону визначено, що розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.
Системний та граматичний аналіз наведених норм свідчить, що Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення суто процедурних аспектів - порядку (методики, алгоритму, черговості дій) та власне розміру коефіцієнта збільшення.
Проте Уряд не наділений компетенцією та правом самостійно змінювати, звужувати, уніфікувати чи штучно занижувати об`єкт збільшення (розрахункову базу). Ця база чітко і недвозначно визначена самим Законом - це саме той показник середньої заробітної плати, що був безпосередньо врахований для обчислення пенсії конкретного платника під час її призначення (для позивача - 6 188,89 грн).
Натомість, розроблений та затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 Порядок проведення перерахунку пенсій у пункті 5 встановив, що перерахунок пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати в Україні, який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року (тобто величини 3 764,40 грн). Кожен наступний перерахунок, за логікою цього підзаконного акта, має проводитися з урахуванням збільшеного у попередніх роках саме цього усередненого, статичного показника за 2017 рік.
Суд констатує наявність правової колізії між нормами акта вищої юридичної сили - Закону № 1058-IV (який вимагає індексувати фактичну індивідуальну базу пенсіонера, яка для позивача становить 6 188,89 грн) та нормами підзаконного акта - Порядку № 124 (який, ігноруючи приписи Закону, нівелює індивідуальний заробіток особи та застосовує для всіх пенсіонерів, чиї пенсії призначені після 2017 року, єдину занижену базу - 3 764,40 грн).
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. 
Верховним Судом у постанові від 16.04.2025 року у справі № 200/5836/24 зроблений висновок, що положення урядового Порядку № 124 підлягають застосуванню виключно в тій частині, яка не суперечить прямим приписам Закону № 1058-IV. Суд вищої інстанції наголосив, що під час здійснення щорічної індексації пенсії послідовному збільшенню на встановлені Урядом коефіцієнти підлягає саме той показник середньої заробітної плати, який був безпосередньо врахований органом ПФУ при первинному призначенні пенсії конкретній особі.
Для осіб, які вийшли на пенсію у 2019 році, таким показником є середня заробітна плата по Україні за 2016– 2018 роки (у розмірі 6 188,89 грн). Застосування ж пенсійними органами заниженої уніфікованої бази (3 764,40 грн) до пенсіонерів, чиї пенсії за законом обчислені з вищої та більш актуальної бази, визнано Верховним Судом протиправним та таким, що порушує право власності особи на належний рівень соціального забезпечення, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, застосування Головним управлінням ПФУ у Львівській області під час щорічної індексації пенсії ОСОБА_1 у 2020– 2026 роках базової величини 3 764,40 грн (відповідно до п. 5 Порядку № 124) замість належної йому за Законом № 1058-IV індивідуальної бази 6 188,89 грн є абсолютно неправомірним. Дії відповідача у цій частині обґрунтовано визнаються судом протиправними.
Суд окремо оцінює твердження відповідача про те, що наразі пенсія позивача вже обчислюється на виконання іншої судової постанови у справі № 380/13759/24 із застосуванням бази 6 188,89 грн та коефіцієнтів індексації виключно за 2023– 2024 роки, а проведення подальшого перерахунку за 2025– 2026 роки за загальними правилами нібито призведе до зменшення фактичної виплати позивачу, що, на переконання ГУ ПФУ, робить позовні вимоги недоцільними.
Вказані твердження пенсійного органу ґрунтуються на очевидно помилковому та вибірковому математичному розрахунку. Наведені відповідачем у відзиві цифрові показники (нібито зменшення розміру пенсії до 5 606,78 грн у 2025 році та до 6 280,03 грн у 2026 році) утворюються виключно через те, що ГУ ПФУ намагається всупереч закону застосувати коефіцієнти 1,115 (за 2025 рік) та 1,121 (за 2026 рік) до своєї заниженої урядової бази - 3 764,40 грн. 
Натомість, законний алгоритм індексації, прямо затверджений абзацом другим пункту 5 Порядку № 124, передбачає, що кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати. Тобто коефіцієнти мають застосовуватися не вибірково чи ізольовано, а послідовно, безперервно та кумулятивно (наростаючим підсумком) до належної первинної бази.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд констатує, що відповідач не довів правомірності безпідставного повернення до базового показника 3 764,40 грн.
Згідно з правилами оцінки доказів (стаття 90 КАС України), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Проаналізувавши механізм індексації, суд зазначає, що математично правильний розрахунок кумулятивного збільшення індивідуального показника позивача (6 188,89 грн) виглядає наступним чином:
Індексація з 01.05.2020 (коефіцієнт 1,11): 6 188,89 грн х 1,11 = 6 869,67 грн;
Індексація з 01.03.2021 (коефіцієнт 1,11): 6 869,67 грн х 1,11 = 7 625,33 грн;
Індексація з 01.03.2022 (коефіцієнт 1,14): 7 625,33 грн х 1,14 = 8 692,88 грн;
Індексація з 01.03.2023 (коефіцієнт 1,197): 8 692,88 грн х 1,197 = 10 405,38 грн;
Індексація з 01.03.2024 (коефіцієнт 1,0796): 10 405,38 грн х 1,0796 = 11 233,65 грн;
Індексація з 01.03.2025 (коефіцієнт 1,115): 11 233,65 грн х 1,115 = 12 525,52 грн;
Індексація з 01.03.2026 (коефіцієнт 1,121): 12 525,52 грн х 1,121 = 14 041,11 грн.
Таким чином, у разі дотримання вимог закону, проіндексований показник середньої заробітної плати, який має обліковуватися в пенсійній справі позивача, станом на березень 2025 року повинен складати 12 525,52 грн, а з березня 2026 року — 14 041,11 грн, що є значно більшим за показники, які фактично застосовує відповідач чи які розраховувалися ізольовано на виконання попередніх судових рішень.
Відтак, належний кумулятивний перерахунок неодмінно призведе до суттєвого збільшення середньомісячного заробітку для обчислення пенсії (Зп) позивача, а отже, і до безумовного збільшення підсумкового розміру його щомісячної пенсійної виплати. Твердження відповідача про «зменшення пенсії» або її «недоцільність» є хибними, та спростовуються арифметичними діями.
Враховуючи, що позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, обмеживши свої вимоги щодо виплат періодом починаючи з 30.10.2025 року, суд вважає за необхідне обрати ефективний спосіб захисту порушених прав, керуючись приписами статті 245 КАС України.
Ефективним та законним способом відновлення порушеного майнового права позивача є визнання відповідних дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області провести перерахунок його пенсії з вказаної дати (30.10.2025) із застосуванням коефіцієнта 1,115, а з 01.03.2026 року - із застосуванням коефіцієнта 1,121, з обов`язковим послідовним кумулятивним урахуванням усіх попередніх коефіцієнтів індексації (1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796), що послідовно застосовуються до його реальної початкової бази 6 188,89 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Судом встановлено, що позивачем за подання даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн. 
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72– 77, 90, 139, 241– 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,115, починаючи з 30.10.2025, та у розмірі 1,121, починаючи з 01.03.2026 для забезпечення індексації пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ: 13814885) провести починаючи з 30.10.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115, та починаючи з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115) та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ: 13814885).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 30 червня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.