ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року	справа № 380/18183/24	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. 
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» з вимогою: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Н» від 26.04.2024 № 4713300040201, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 310,15 грн за порушення граничних термінів реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що контролюючий орган за результатами проведення виключно камеральної перевірки дійшов помилкового та передчасного висновку про порушення Товариством граничних строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі — ЄРПН) низки розрахунків коригування (далі — РК) на зменшення суми компенсації вартості товарів чи послуг. 
Позивач наголошує, що відповідно до абзацу 17 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для розрахунків коригування на зменшення суми компенсації, обов`язок реєстрації яких покладено саме на покупця, встановлено спеціальний порядок відліку строку — протягом 15 календарних днів безпосередньо з дня фактичного отримання такого розрахунку коригування покупцем від постачальника. 
Товариство стверджує, що надіслало вказані в акті перевірки РК на реєстрацію цілком своєчасно, тобто в межах 15-денного строку з моменту їх отримання від контрагентів-постачальників. На підтвердження цього факту позивач посилається на протоколи (витяги) з програмного забезпечення «M.E.Doc» та відповідні листи-підтвердження від постачальників. 
Позивач підкреслює, що під час камеральної перевірки, яка проводиться контролюючим органом дистанційно на підставі електронних баз даних, податковий орган об`єктивно позбавлений можливості достовірно встановити фактичну дату отримання РК покупцем, оскільки алгоритми ЄРПН таку дату просто не фіксують. Відтак, нарахування штрафу, де відлік часу безпідставно ведеться від дати складання РК постачальником, є грубим порушенням вимог податкового законодавства. 
Ухвала про відкриття провадження у цій справі (прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження) постановлена 02 вересня 2024 року.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію ЗМУ ДПС мотивує тим, що контролюючий орган діяв правомірно, виключно в межах наданих повноважень та спираючись на наявні офіційні дані ЄРПН. Відповідач зазначає, що Податковий кодекс України не містить чіткого правового механізму фіксації дати отримання покупцем розрахунку коригування. Водночас надані позивачем витяги з програми «M.E.Doc» є внутрішніми електронними документами платника, дата і час в яких повністю залежать від локальних налаштувань комп`ютера користувача, а тому вони не можуть вважатися належними та беззаперечними доказами. 
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивач мав законодавчо закріплене право подати додаток № 7 (заяву-скаргу на постачальника) до податкової декларації у разі затримки надання РК, однак Товариство цим інструментом не скористалося. 
Ухвалою суду від 19.11.2024 провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 200/4768/23, правовідносини у якій вважалися зразковими або подібними. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2026 вказану ухвалу про зупинення провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції констатував відсутність повної тотожності підстав позову та об`єктивних перешкод для самостійного вирішення цього спору, оскільки у цій справі ключовим і визначальним є специфічне питання реєстрації саме «мінусових» розрахунків коригування покупцем та механізм визначення дати їх отримання. 
Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, проаналізувавши норми матеріального права, суд
в с т а н о в и в :
Західним міжрегіональним управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку ПрАТ «Концерн Хлібпром» (код ЄДРПОУ 05511001) з питань дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
За наслідками перевірки складений Акт про результати камеральної перевірки від 27.03.2024 за № 182/33-00-04-02-01/5511001. У цьому Акті контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством граничних термінів реєстрації в ЄРПН розрахунків коригування до податкових накладних, які імперативно встановлені вимогами пункту 201.10 статті 201 та пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
Зокрема, контролюючий орган в Акті перевірки (відображено у таблицях 1 та 2) ідентифікував затримку реєстрації 11 розрахунків коригування, які передбачали зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг (так звані «мінусові» розрахунки коригування), що виписані контрагентами-постачальниками на отримувача — ПрАТ «Концерн Хлібпром». 
До переліку цих розрахунків коригування увійшли: № 64 від 17.05.2022; № 808 від 05.07.2022; № 806 від 05.07.2022; № 807 від 05.07.2022; № 809 від 05.07.2022; № 2626/6 від 20.07.2022; № 4623 від 21.07.2022; № 14622 від 21.07.2022; № 2580/6 від 22.07.2022; № 7778 від 31.10.2023; № 2075 від 31.10.2023. Для всіх перелічених документів податковий орган обчислював кількість днів прострочення, відштовхуючись від строків реєстрації, тим самим прив`язуючи початок перебігу строку до дати їх складання постачальником. 
Не погодившись із висновками, викладеними в Акті перевірки, та вважаючи їх необґрунтованими, позивач подав до контролюючого органу письмові Заперечення від 09.04.2024 № 139/01. У цих Запереченнях Товариство наголошувало на тому, що здійснило своєчасну реєстрацію розрахунків коригування у межах 15-денного строку, відліковуючи його саме з фактичної дати отримання цих документів від контрагентів через систему електронного документообігу (зокрема, програмне забезпечення «M.E.Doc»). 
Листом від 26.04.2024 № 1693/6/33-00-04-02-01 Західне МУ ДПС по роботі з ВПП повідомило позивача про результати розгляду заперечень. У вказаному листі відповідач констатував, що комісією з розгляду спірних питань висновки Акта перевірки визнано правомірними та залишено без змін, оскільки надані платником податків матеріали та аргументи не спростовують виявлених порушень. 
У подальшому, на підставі вказаного Акта перевірки та з огляду на результати розгляду заперечень, Західним МУ ДПС по роботі з ВПП винесено податкове повідомлення-рішення форми «Н» від 26.04.2024 № 4713300040201. яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній сумі 1310,15 грн (одна тисяча триста десять гривень 15 копійок) за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН. 
З метою скасування вказаного рішення у досудовому порядку, позивач скористався процедурою адміністративного оскарження. Однак, рішенням Державної податкової служби України від 19.07.2024 № 22216/6/99-00-06-03-01-06 скаргу Товариства залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення — без змін, що стало підставою для звернення платника податків до суду із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін, суд виходить з системного аналізу норм матеріального права, що регулюють порядок складання, передачі та реєстрації розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, а також підстав для правомірного застосування штрафних санкцій. 
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі — ПК України), податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором і є безумовним та першочерговим. 
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі — ЄРПН) у встановлений цим Кодексом термін. 
Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. 
Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України, якщо після постачання товарів чи послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін чи повернення товарів, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають обов`язковому відповідному коригуванню. 
Таке коригування здійснюється виключно на підставі розрахунку коригування, належним чином складеного та зареєстрованого в ЄРПН. 
Законодавець чітко розмежував обов`язки щодо реєстрації податкових документів залежно від їхнього впливу на податковий облік сторін. 
Зокрема, абзацом третім пункту 192.1 статті 192 ПК України визначено, що розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача — платника податку, підлягає реєстрації в ЄРПН отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу. 
Згідно з абзацом 14 пункту 201.10 статті 201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків. 
Спеціальним правилом, закріпленим в абзаці 18 пункту 201.10 статті 201 ПК України, встановлено, що для розрахунків коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів чи послуг, граничний строк реєстрації становить 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку покупцем. 
Водночас суд враховує, що спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022. 
Відповідно до пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням визначених особливостей. 
Зокрема, 08 лютого 2023 року набрав чинності Закон України від 12.01.2023 № 2876-IX, яким підрозділ 2 розділу XX ПК України доповнено пунктами 89 та 90. 
Відповідно до пункту 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України, тимчасово, протягом дії воєнного стану та шести місяців після його припинення, для розрахунків коригування на зменшення суми компенсації встановлено збільшений граничний строк реєстрації — протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування покупцем. 
Відповідальність за порушення цих строків є диференційованою. 
Штрафи у зменшених розмірах, встановлених пунктом 90 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України (від 2% до 25% суми ПДВ), застосовуються виключно у разі порушення граничних строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування із датою складання, починаючи з 16 січня 2023 року. 
Натомість порушення платником податку граничних строків реєстрації розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період до 15 січня 2023 року включно (до дати набрання чинності Законом № 2876-ІХ), тягне за собою накладання штрафу у загальних розмірах (від 10% до 50% суми ПДВ), встановлених пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України. 
Суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності обчислення граничного строку реєстрації з дати, яка автоматично зафіксована у внутрішніх протоколах руху документів програмного забезпечення «M.E.Doc». 
Подання електронних документів засобами телекомунікаційного зв`язку чітко регламентується Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги», а також Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557. 
Платники податків для формування електронних документів самостійно та на власний розсуд можуть обрати будь-яке комерційне чи безкоштовне програмне забезпечення. Однак, ні Податковий кодекс України, ні спеціальне законодавство у сфері електронного документообігу не передбачають правової можливості використання даних приватного програмного забезпечення як первинного, належного та беззаперечного доказу дати фактичного отримання електронного документа. 
Програмне забезпечення «M.E.Doc» виконує функцію виключно локального інструменту (транспортного шлюзу) для створення, підписання та відправки/отримання електронних документів між контрагентами та державними органами. Воно не є складовою частиною інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС України, а записи в його журналах чи протоколах не мають статусу офіційної реєстраційної події в межах системи електронного адміністрування ПДВ.
Ця позиція повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами нижчих інстанцій. Так, у постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі № 520/11447/19 досліджувалося функціонування інформаційних систем, якими платники скеровують податкові накладні на реєстрацію. 
Суд касаційної інстанції погодився з судами попередніх інстанцій, що дата та час відправлення документа, що фіксується у комп`ютерній програмі «M.E.Doc», безпосередньо залежить від локальних системних налаштувань дати і часу на комп`ютері користувача, з якого проводиться таке відправлення. 
Відтак, дата та час, зазначені у витягах чи скріншотах позивача, можуть суттєво відрізнятися від фактичних, оскільки вони є вразливими до втручання та залежать від налаштувань локальної системи платника. У зв`язку з цим такі протоколи не визнаються судами належними та допустимими доказами своєчасної реєстрації чи отримання податкових документів. 
Щодо офіційного підтвердження фактів реєстрації в ЄРПН
Згідно з приписами абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України та пункту 11 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, юридично значимою датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади є виключно дата та час, зафіксовані у відповідній електронній квитанції. 
Саме електронна квитанція, сформована програмним забезпеченням Державної податкової служби України, є єдиним належним, офіційним та допустимим доказом виконання обов`язку платника з реєстрації податкових документів. Будь-які інші дані, системні логи чи електронні сліди, сформовані поза межами офіційної системи електронного адміністрування ПДВ, не мають пріоритету та юридичної сили для спростування даних контролюючого органу. 
Суд підкреслює, що підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання самостійно, ініціативно та на власний ризик. Задля уникнення негативних наслідків через можливу недобросовісність чи технічні затримки з боку контрагентів, платник повинен повсякчас виявляти принцип належної обачності. Сама по собі обставина несвоєчасного отримання від постачальників розрахунків коригування не може слугувати самостійною і безумовною підставою для звільнення платника від відповідальності та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Держава, встановлюючи обов`язок реєстрації розрахунків коригування покупцем, одночасно передбачила в податковому законодавстві спеціальний компенсаторний механізм захисту добросовісного платника. 
У разі допущення продавцем порушення граничних термінів надання розрахунку коригування, покупець наділений правом додати до податкової декларації за звітний податковий період офіційну заяву-скаргу на такого продавця (додаток № 7 до декларації з ПДВ), що прямо передбачено пунктом 201.10 статті 201 ПК України. Таке право зберігається за суб`єктом господарювання протягом тривалого часу — 365 календарних днів. 
Як об`єктивно свідчать матеріали справи, ПрАТ «Концерн Хлібпром» цим законним правом не скористалося. 
Не подавши відповідну скаргу, підприємство фактично погодилося з бездіяльністю своїх контрагентів та добровільно прийняло на себе всі ризики настання фінансової відповідальності. 
Суд зауважує, що позивач у межах спірних правовідносин діяв пасивно. Відсутність факту подання до контролюючого органу заяви-скарги свідчить про те, що позивач не вбачав у діях своїх постачальників порушень щодо строків надання йому розрахунків коригування. 
За таких обставин посилання Товариства на несвоєчасне надходження цих документів від контрагентів виключно на етапі судового оскарження податкового повідомлення-рішення розцінюється судом як спроба уникнути передбаченої законом фінансової відповідальності.
Окрім цього, позивач також не скористався іншим передбаченим законом інструментом — не подавав до податкового органу заяв щодо неможливості своєчасного виконання податкових обов`язків у зв`язку з форс-мажорними обставинами (війною) відповідно до Порядку, затвердженого Наказом Мінфіну № 225 від 29.07.2022. 
Оцінюючи пропорційність застосованих до позивача санкцій, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Проте це положення жодним чином не обмежує суверенне право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне для здійснення контролю за користуванням майном, забезпечення належної сплати податків, інших зборів або штрафів.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» та «Булвес АД проти Болгарії» неодноразово наголошувалося на необхідності дотримання принципу «справедливого балансу» між загальним публічним інтересом суспільства та фундаментальними вимогами захисту прав окремої особи. 
Водночас у рішенні у справі «Гашшов проти Словаччини» (рішення від 28.01.2020) ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що Договірні держави користуються надзвичайно широкою свободою розсуду у специфічних питаннях оподаткування та застосування санкцій за податкові правопорушення. 
Оскільки держава передбачила чіткий і дієвий нормативний механізм захисту (подання заяви-скарги на контрагента), яким позивач з власної волі та без поважних причин не скористався, застосування до нього штрафних санкцій за встановлене порушення є пропорційним втручанням, яке переслідує легітимну мету наповнення бюджету і забезпечення податкової дисципліни, та не порушує згаданого справедливого балансу.
Суд перевірив здійснений контролюючим органом розрахунок штрафних санкцій, що є додатком до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, та встановив, що визначені суми штрафу у загальному розмірі 1 310,15 грн обчислені арифметично вірно, з урахуванням кількості днів прострочення та із застосуванням належних відсоткових ставок (2% та 10%), передбачених пунктом 90 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України та пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України відповідно до дати складання кожного окремого розрахунку коригування.
Відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності закон покладає на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень повністю впорався із цим обов`язком, надавши суду належні, допустимі та достатні докази, які беззаперечно доводять правомірність та законність прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Підсумовуючи викладене, суд не вбачає жодних правових чи фактичних підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки воно прийняте контролюючим органом обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального права та в межах наданих йому владних повноважень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами статті 139 КАС України. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Оскільки за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром», понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню та повністю покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 19, 72– 77, 90, 139, 241– 246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. В позові Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Н» від 26.04.2024 року № 4713300040201 Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків— відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 30 червня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.