Справа №295/17525/24
Категорія 29
2/295/1065/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі
Головуючого судді Воробйової Т.А., 
за участю секретаря судового засідання Ходоровської І.В., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 , 
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідачів ОСОБА_4 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
у порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 
про визнання договору купівлі- продажу недійсним, визнання договору дарування удаваним
в с т а н о в и в:
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить:
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.12.2023, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633;
визнати договір дарування від 22.12.2023, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, удаваним та вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу.
Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.07.2015 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2385. Іншим співвласником 1/2 (50/100 (1/100 + 49/100) частини житлового будинку до недавнього часу була відповідач 1 - ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що належна відповідачу 1 частина житлового будинку перебувала в аварійному стані, вона не раз заявляла про можливий продаж належної їй частини, а ОСОБА_1 , в свою чергу, не заперечувала проти придбання її у власність, оскільки знаходження у її власності житлового будинку в цілому надавало б можливість оперативного реагування на можливі аварійні ситуації та ремонту в ньому. Тобто, між позивачем та відповідачем 1 мала місце попередня домовленість щодо придбання належної ОСОБА_3 частини житлового будинку у випадку його продажу.
14.10.2024 до позивача письмово звернулась відповідач 2 - ОСОБА_5 з пропозицією щодо надання нотаріальної згоди, або поділу майна, що є у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 , зі змісту якої позивачу стало відомо, що 22.12.2023 між відповідачами було укладено спірні договори купівлі-продажу та дарування.
Позивач вказує, що укладені між сторонами договір купівлі-продажу та договір дарування є недійсними у зв`язку з тим, що в момент їх укладення порушено право позивача на першочергове придбання 1/2 (50/100 (1/100 + 49/100) частини житлового будинку, як співвласника. Для укладення відповідачами договору купівлі-продажу ОСОБА_3 повинна була забезпечити реалізацію ОСОБА_1 переважного права на купівлю 49/100 житлового будинку за ціною, оголошеною для продажу. Однак, у порушення вимог ст. 361 ЦК України, ОСОБА_3 письмово не повідомила співвласника про продаж 49/100 житлового будинку, чим грубо порушила переважне право на його купівлю. Укладений відповідачами договір дарування 1/100 частини житлового будинку є удаваним, оскільки приховує дійсні наміри відповідачів укласти договір купівлі-продажу. Про удаваність свідчить сам факт укладення договору дарування в один день та, практично, час, з договором купівлі-продажу, а також оголошення про продаж цілої частки житлового будинку на сайті оголошень ОЛХ.
Позивач вважає, що у випадку визнання договору дарування удаваним, до нього повинні будуть застосовуватись норми, що регулюють відносини купівлі-продажу, тобто, якщо буде визнано, що насправді відповідачами вчинено договір купівлі-продажу, то до нього мають застосуватись такі ж наслідки, що й до договору купівлі-продажу частки у спільній власності із забезпеченням переважного права іншого співвласника на купівлю такої частки, що відповідачем 1 ОСОБА_1 забезпечено не було.
Окрім того, разом з позовною заявою позивач подала клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та засвідчені копії інших документів, що подавалися нотаріусу сторонами договору купівлі-продажу від 22.12.2023 з метою його укладання та нотаріального посвідчення; витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича (адреса: 10014, м. Житомир, вул. Басейна,3) належним чином завірену копію договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та засвідчені копії інших документів, що подавалися нотаріусу сторонами договору дарування від 22.12.2023 з метою його укладання та нотаріального посвідчення.
Одночасно з позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження 50/100 частини житлового будинку, які належать на праві власності ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та заборонити ОСОБА_5 проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 25.11.2024 заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження 50/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та заборонити ОСОБА_5 проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання;клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та засвідчені копії інших документів, що подавалися нотаріусу сторонами договору купівлі-продажу від 22.12.2023 з метою його укладання та нотаріального посвідчення; належним чином завірену копію договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та засвідчені копії інших документів, що подавалися нотаріусу сторонами договору дарування від 22.12.2023 з метою його укладання та нотаріального посвідчення.
08.01.2025 від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. до суду надійшли належним чином засвідчені копії договорів дарування та купівлі-продажу частин житлового будинку, посвідчені 22.12.2023 за р.№14867, 14869, та документів, на підставі яких ці договори посвідчувалися.
04.02.2025 від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказує, що позов вважає безпідставним, необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що з моменту набуття права власності на спірну частину житлового будинку, ОСОБА_3 пропонувала продати позивачу свою частину майна. Однак, позивач відмовилась, мотивуючи тим, що їй дана частина будинку не є необхідною, а ціна завищена. Отже, твердження позивача про наявність попередньої домовленості щодо придбання останньою належної відповідачу частини будинку не відповідає дійсності. У 2021 році відповідач розмістила оголошення на сайті ОЛХ про продаж належної їй частини будинку. Відповідач звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. та нотаріусом була складена нотаріально посвідчена заява-повідомлення для позивача стосовно продажу спірної частини житлового будинку. Нотаріус повідомив, що вказана заява буде відправлена на адресу позивача рекомендованим листом. Після спливу місячного строку нотаріус повідомив, що лист повернувся у зв`язку із неотриманням позивачем. Отже, дотримуючись вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 здійснила відчуження належного їй майна ОСОБА_5 . Відповідач зауважує, що спірна частина житлового будинку була на продажу з березня 2021 року по грудень 2023 року.Відповідно до роздруківки оголошення про продаж частки житлового будинку із сайту ОЛХ, датоване 17.09.2023, яке було додане позивачем до позовної заяви, підтверджує пояснення відповідача стосовно продажу спільного майна досить тривалий час. Даний факт також підтверджує те, що позивачу було достеменно відомо про продаж частини будинку, адже остання навіть зберегла роздруківку, проте, до відповідача не зверталася із намірами купівлі частини житлового будинку. Щодо вимоги позову про визнання удаваним договору дарування, відповідач вказує, що воля відповідача на дарування 1/100 частини житлового будинку зафіксована у нотаріально посвідченому договорі дарування. Укладаючи договір дарування, сторони усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір. Позивач, не будучи стороною договору, не обґрунтувала у своїй позовній заяві удаваності договору дарування 1/100 частини житлового будинку з метою приховання іншого правочину, не долучила належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля обох сторін одночасно була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . У задоволенні позову просить відмовити.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
12.05.2025 від представника відповідача ОСОБА_5 – ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому вона просила витребувати у АТ «Укрпошта» інформацію про дату поштового відправлення №1001801083420 та дату отримання такого відправлення, де відправник - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., а отримувач - ОСОБА_1 , в тому числі інформацію, чи відправлялося дане відправлення рекомендованим листом з описом вкладення, чи цінним листом, тощо. Інформацію, яким чином повідомлялося про наявність поштового відправлення №1001801083420 громадянку ОСОБА_1 (смс-повідомлення, паперове сповіщення, тощо)?; витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. інформацію про дату відправлення нотаріальної заяви №2495 від 17.03.2021 ОСОБА_1 , в тому числі номер поштового відправлення, інформацію про вручення/або не вручення такого відправлення.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, від 12.05.2025, клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано: у АТ «Укрпошта» - інформацію про дату поштового відправлення №1001801083420 та дату отримання такого відправлення, де відправник - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., а отримувач - ОСОБА_1 , в тому числі інформацію, чи відправлялося дане відправлення рекомендованим листом з описом вкладення, чи цінним листом, тощо. Інформацію, яким чином повідомлялося про наявність поштового відправлення №1001801083420 громадянку ОСОБА_1 (смс-повідомлення, паперове сповіщення, тощо)?; у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. - інформацію про дату відправлення нотаріальної заяви №2495 від 17.03.2021 ОСОБА_1 , в тому числі номер поштового відправлення, інформацію про вручення/або не вручення такого відправлення; підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.
30.07.2025, на виконання ухвали суду від 12.05.2026, від АТ «Укрпошта» до суду надійшов лист, у якому вказано, що інформація стосовно пересилання поштового відправлення №1001801083420 в автоматизованій системі відстеження Укрпошти відсутня, провести перевірку не надається можливим. Повідомлено, що відповідно до вимог Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначення строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції Україні 17.04.2012 за №571/20884, термін зберігання виробничих документ поштового зв`язку про вручення реєстрованих поштових відправлень становить один рік.
31.07.2025, на виконання ухвали суду від 12.05.2026, відприватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. до суду надійшов лист, яким повідомлено, що передача заяви на ім`я  ОСОБА_1 , яка складена нотаріусом 17.03.2021 за р.№2495 та документи, на підставі яких вона передана, що зберігалися в справах нотаріуса, на підставі Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, зареєстрованого МУЮ 17.04.2012 №571/20884, Правил ведення нотаріального діловодства, зареєстрованих МУЮ 23.12.2010 №1318/18613 із змінами та індивідуальної номенклатури справ, були знищені, як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення, у зв`язку з чим, не можуть бути надані.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач додатково пояснила, що у 2021 році їй було відомо про продаж частини будинку, листа з пропозицію купівлі не отримувала. Представник позивача додатково пояснила, що будинок перебуває в аварійному стані, тому було узгоджено щодо придбання іншої частини будинку, щоб відремонтувати. ОСОБА_3 не повідомила про те, що вона має намір продати свою частину будинку.
Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_3 додатково пояснила, що у 2016 році вона пропонувала викупити її частину будинку, однак ціна не влаштовувала. У 2021 році дзвонила позивачу, пропонувала зустрітись, оскільки мала намір продати свою частину будинку, озвучила ціну у 20000,00 дол США. Нотаріусом було засвідчене повідомлення про продаж будинку, яке через 30 днів повернулося неврученим. Після консультації з нотаріусом було прийнято рішення про дарування частини будинку, а решту частки було продано.
Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.07.2015 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2385 (а.с. 5, 6).
Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. посвідчено заяву ОСОБА_3 від 17.03.2021, якою ОСОБА_3 просила передати ОСОБА_1 , що вона продає належну їй частинужитлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 560000,00 грн, що становить еквівалент 20000,00 дол США. Просили ОСОБА_1 повідомити нотаріуса про бажання або відмову придбати зазначене майно за вказану суму. Повідомлено, що у разі неодержання відповіді по закінченню місячного терміну, вищезазначене майно буде продане іншій особі. Заява була направлена на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , рекомендованим листом, який повернувся на адресу нотаріуса неврученим у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 160, 161). 
22.12.2023 між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдаровувана) укладеного договір дарування частини житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований у реєстрі за номером 14867, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передала у власність (подарувала), а ОСОБА_5 прийняла у власність (у дар) 1/100 ід.ч. житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52-54).
22.12.2023 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладеного договір купівлі-продажу частини житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований у реєстрі за номером 14869, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність (продала), а ОСОБА_5 прийняла у власність (купила) 49/100 ід.ч. житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56-58).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті627 ЦК України).
Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.
Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.
Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною першою статті 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Згідно із частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття235 ЦК України).
У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).
За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.
Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14.11.2012 у справі №6-133 цс 12, від 07.09.2016 у справі №6-1026 цс 16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07.11.2018 у справі №742/1913/15-ц (провадження № 61-13992 св 18), від 21.08.2019 у справі №303/292/17 (провадження №61-12404св18), від 30.03.2020 у справі №524/3188/17 (провадження № 61-822 св 20).
Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №346/2238/15-ц).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 виснувала, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначила, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Обрання ж позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а також не спричиняти порушення/обмеження законних прав та інтересів відповідачів, тобто бути адекватним наявним обставинам, і призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків). Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63).
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №904/186/23.
Отже, суд доходить висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем (визнання договору дарування удаваним без вимоги визнання його недійсним чи дійсним із переведенням прав покупця), є неналежним та неефективним, оскільки не забезпечує відновлення порушеного права позивача, не відповідає суті спору та не усуває необхідності звернення до суду для вирішення спору по суті, що суперечить принципам ефективного судового захисту. Суд, відповідно до наведеної правової позиції ВС, не уповноважений на власний розсуд застосовувати спосіб захисту, не заявлений позивачем, і водночас обраний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права та спричиненим наслідкам.
Частиною першою статті 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.
Як вже зазначалось, при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Ефективним способом захисту, який забезпечуватиме відновлення порушеного переважного права, є позов про переведення прав та обов`язків покупця (стаття 362 ЦК України). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Враховуючи викладені норми права та практику Верховного Суду, суд виходить з того, що вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.12.2023, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу СєтакомВ.Я., зареєстрованого в реєстрі за №14869, сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права співвласника на придбання такого майна. Тобто позивач, в даному випадку, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.
Слід зазначити, що в результаті задоволення такої вимоги, право позивача захищене не буде, що змусить позивача звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника - до суду із новим позовом.
На підставі вищевикладеного, оскільки позивач обрала неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.
Нормами частини дев`ятої статті 158 ЦПК України визначено, що, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 25.11.2024 підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд - 

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.12.2023, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу СєтакомВ.Я., зареєстрованого в реєстрі за №14869 та про визнання удаваним та вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу, договору дарування від 22.12.2023, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу СєтакомВ.Я., зареєстрованого в реєстрі за №14867 - відмовити. 

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 25.11.2024 у справі №295/17525/24, а саме скасувати заборону відчуження 50/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та заборону ОСОБА_5 проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи: 
Позивач:
ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,  РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачі:
ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .

Суддя Т.А. Воробйова 
Повний текст рішення складено 27.04.2026