ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/1972/25
Номер провадження 22-ц/818/554/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року в складі судді Балабая С.С. по справі № 642/1972/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
22 лютого 2024 року, будучи клієнтом банку, позичальниця уклала кредитний договір № АВН0СТ155101708600918535 щодо надання кредиту в розмірі 15 000,00 грн строком на 6 місяців, тобто до 21 серпня 2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 85,00 % щорічно та комісії 0 грн.
Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11 квітня 2025 року складає 17 864,00 грн, з яких: 12 870,31 грн - заборгованість за кредитом, 2945,74 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2047,95 грн – за пенею.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101708600918535 від 22 лютого 2024 року у розмірі 17 864,00 грн станом на 11 квітня 2025 року, а також 2422,40 грн судового збору.
Заочним рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101708600918535 від 22 лютого 2024 року у розмірі 15 816,05 грн, з них: 12 870,31 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 2945,74 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2144,69 грн, в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила взяте на себе зобов`язання за кредитним договором, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) і відсотками законні та обґрунтовані. Підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки 2047,95 грн заборгованості за пенею відсутні, оскільки її нарахування під час дії воєнного стану суперечить закону.
На вказане судове рішення 30 липня 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «Акцент-Банк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду – скасувати в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, адже ЦК України є загальною нормою законодавства, натомість спеціальною нормою є Закон України «Про споживче кредитування». У силу приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року (оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року), а з 24 січня 2024 року заборона на нарахування неустойки відсутня.
Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» на заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга банку задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 електронним підписом підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк»; заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, заяву про погодження використання удосконаленого електронного підпису (а.с. 9-13).
Також 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 було підписано заяву про надання послуг «Швидка готівка» № АВН0СТ155101708600918535 шляхом накладення електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 027a5fc73fdd0a3949ea201ac9bf5be125ce13976 d66b096cf911d91622d73a3c5 (а.с. 14 зворот – 15).
Заявою передбачено умови кредитного договору, а саме: вид кредиту – послуга «швидка готівка», тип кредиту – кредит строковий, мета отримання – придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 15 000,00 грн, строк кредиту – 6 місяців, до 21 серпня 2024 року, процентна ставка (фіксована) 85% на рік, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, 51691551126822442.
Пунктом 11 заяви передбачено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу
ОСОБА_1 погодилась з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становить між нею та банком договір, а також, що вона ознайомилась з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщена на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
22 лютого 2024 року ОСОБА_1 також шляхом накладення електронного підпису підписано Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить інформацію про умови кредитування, чинну до 23:59 21 серпня 2024 року, і Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої кредит мав бути повернутий до 21 серпня 2024 року (а.с. 13 зворот – 14, 16).
Перерахування АТ «А-Банк» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн згідно вказаного договору підтверджується копією меморіального ордеру № TR.35464563.39701.65455 від 22 лютого 2024 року (а.с. 17 зворот).
Випискою по кредиту ОСОБА_1 підтверджується, що вона, починаючи з 22 лютого 2024 року, користувалась кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість. Згідно виписки за період з 22 лютого 2024 року по 10 квітня 2025 року заборгованість склала 17 864,00 грн (а.с. 18).
З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в розмірі 17 864,00 грн, з яких: 12 870,31 грн - заборгованість за кредитом, 2945,74 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що нараховувались до 21 серпня 2024 року, 2047,95 грн – заборгованість за пенею 31 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року (а.с. 17).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи щодо надання кредиту відповідачці та вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. 
Заочне рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.
Предметом апеляційного розгляду є заочне рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені, нарахованої з 31 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78) та від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває дотепер.
Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Отже, до спірних правовідносин, які виникли після 24 лютого 2022 року у зв`язку із невиконанням позичальником грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період з 31 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року, то відповідачка звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк».
Відтак висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з позичальниці пені, нарахованої за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки, відповідає вимогам закону.
З доводами банку про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства – Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів не погоджується, оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме ЦК України.
При цьому, як зазначає банк, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосував суд першої інстанції, відхиляючи відповідні позовні вимоги, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".
Відтак доводи апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» у даній справі свого підтвердження не знайшли.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни заочного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Оскільки апеляційна скарга банку залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук