ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19948/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Луніна О.С.) в адміністративній справі №160/19948/25 за позовом ОСОБА_1 до Пенітенціарної академії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії-

ВСТАНОВИВ:
09.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Пенітенціарної академії України, в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Пенітенціарної академії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022 у розмірі 30000 гривень щомісячно;
- зобов`язати Пенітенціарну академію України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що проходив службу в Пенітенціарній академії України, зазначає, що звернувся до відповідача щодо причин не виплати грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 , однак листом від 13.03.2025 відповідачем вказано про відсутність підстав для виплати такої винагороди. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що постанова Кабінету Міністрів України №168 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала виплату особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу в органах та установах, розташованих на території адміністративно-територіальних одиниць, визначених Програмою «єПідтримка», додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн щомісячно з 24.02.2022. Позивач зазначає, що Чернігівська область відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 була включена до такого переліку, а він у спірний період проходив службу у м. Чернігові, тому мав право на отримання додаткової винагороди у повному обсязі за період з 11.03.2022 по 31.05.2022. Скаржник наголошує, що поняття «несення служби» є тотожним поняттю «проходження служби», а постанова №168 не ставила виплату додаткової винагороди у залежність від участі у спеціальних заходах, несення служби у нарядах чи виконання бойових завдань. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.11.2023 у справі №160/11851/22. Також позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності часткової виплати винагороди, оскільки, на його думку, суд не врахував вибірковий підхід відповідача до визначення кількості днів, за які така винагорода була нарахована. Позивач вважає, що за наявності всіх передбачених законом умов додаткова винагорода повинна була виплачуватись за кожен день спірного періоду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно з наказом від 05.03.2025 №187/00 позивач проходив службу в Пенітенціарній академії України
10.06.2025 представником позивача булло подано адвокатський запит з питання виплати додаткової винагороди. 
Листом від 13.06.2025 за №13/814 відповідачем повідомлено запитувача, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022 у розмірі 30000 грн. нараховувалася та виплачувалася.
Відповідно до розрахункового листа за 2022р. вбачається виплата додаткової винагороди в травні 2022 в розмірі 38387,10 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, в розмірі 30000 грн за період служби з 11.03.2022 по 31.05.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах та установах, визначається пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому у годинах у межах відповідного місячного періоду проходження служби (24 години на добу). З огляду на це суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розмірі 30000 грн за період з 11.03.2022 по 31.05.2022.
Предметом розгляду справи є встановлення наявності у позивача права на отримання виплати додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30000 грн., відповідно до Постанови №168 у період з 11.03.2022 по 31.05.2022.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, а також правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Законом України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі – Закон №2713-IV).
Відповідно до частин 2 та 5 статті 23 Закону №2713-IV умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2 і 3 Постанови №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 2 та 8 указаного Порядку визначено, що до складу грошового забезпечення входять: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400, яка застосовується з 24.02.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 в абзаці першому пункту 1 Постанови № 168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі: 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць». 
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу його права на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн на місяць, передбаченої Постановою №168 у первинній редакції. Звертає увагу, що Чернігівська область відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 була включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надавалась допомога в межах програми «єПідтримка», а він у спірний період проходив службу у м. Чернігові, у зв`язку з чим мав право на отримання додаткової винагороди у повному обсязі за період з 11.03.2022 по 31.05.2022
Колегія суддів критично ставить до даних тверджень скаржника та звертає увагу, що Верховним Судом 06.04.2023 було ухвалено рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.
В указаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у травні 2022 року позивачу була виплачена додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 у розмірі 38 387,10 грн, а у серпні 2022 року - 4 880,38 грн (а.с. 41).
Вказане також підтверджується листом відповідача від 13.06.2025 №13/814 та довідкою від 13.06.2025 №223 про нарахування додаткової винагороди за 2022 рік. Згідно з цією довідкою позивачу нараховано: за березень 2022 року – 18 387,10 грн, за період з 01.04.2022 по 25.04.2022 – 20 000 грн, за період з 26.04.2022 по 30.04.2022 – 1 291,67 грн, за травень 2022 року – 3 588,71 грн, що загалом становить 43 267,48 грн.
Колегія суддів зазначає, що позивач не спростовує встановлених обставин справи та не зазначає про відпрацювання ним повного періоду з 24.02.2022 по 31.05.2022, що відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №260/3564/22 могло б бути підставою для виплати йому додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн на місяць.
Посилання позивача на те, що Чернігівська область відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 була включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надавалась допомога в межах програми «єПідтримка», а він у спірний період проходив службу у м. Чернігові, саме по собі не свідчить про наявність підстав для виплати додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30 000 грн.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, оскільки за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 така винагорода була нарахована та виплачена йому пропорційно фактично відпрацьованому часу. У зв`язку з цим заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/19948/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак