Номер провадження: 22-з/813/150/26 
Справа № 521/5879/23
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Назаренко Ірини Миколаївни, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

установив:

В провадженні Одеського апеляційного суду знаходилась апеляційна скарга представника Державної казначейської служби України на рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17 червня 2025 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України – залишено без задоволення, а рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17 червня 2025 року – залишено без змін.
12 лютого 2026 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Назаренко Ірини Миколаївни щодо вирішення питання стосовно судових витрат, а саме стягнення витрат на правову допомогу.
Мотивуючи подану заяву адвокат Назаренко І.М. зазначає, що під час винесення постанови, суд не вирішив питання про судові витрати, а саме витрати на правову допомогу, які поніс позивач під час розгляду справи у суді.
На підтвердження витрат надає договір про надання правничої допомоги від 10.08.2025 №10/08 року та акт приймання-передачі наданих послуг.
Загальний розмір витрат складає 10000 грн.
Не погоджуючись із вказаною заявою представник Державної казначейської служби України подав заперечення щодо стягнення судових витрат, в якій просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування зазначає, що позивач не довів фактичне понесення витрат на правничу допомогу, оскільки відсутні належні платіжні документи (квитанції, платіжні доручення), а сам акт виконаних послуг не підтверджує оплату .
Заявлений розмір витрат 10 000 грн. є неспівмірним складності справи та обсягу виконаних робіт, оскільки фактично здійснювались стандартні процесуальні дії (ознайомлення зі скаргою, відзив).
Витрати не відповідають критеріям реальності, необхідності та розумності, тому є штучно завищеними .
Казначейство є неналежним суб`єктом для стягнення витрат, оскільки не є безпосереднім порушником прав позивача; витрати мають покладатися на орган, діями якого завдано шкоду.
Відсутні правові підстави для стягнення витрат за рахунок державного бюджету в особі Казначейства.
За положенням п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; а також, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного. 
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження№ 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано: договір про надання правничої допомоги № 10/08 від 10 серпня 2025 року; акт приймання-передачі наданих послуг № 003 від 12 лютого 2026 року; ордер адвоката на надання правничої допомоги.
Зі змісту договору про надання правничої допомоги № 10/08 від 10.08.2025 вбачається, що адвокат Назаренко І.М. зобов`язалась надавати ОСОБА_1 правничу допомогу, зокрема у справі № 521/5879/23 в суді апеляційної інстанції, включаючи підготовку процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в суді.
Пунктом 4.1 договору сторони погодили розмір гонорару адвоката у фіксованій сумі 10 000 грн, що підлягає сплаті за надання правничої допомоги у відповідній справі.
З наданого акту приймання-передачі наданих послуг № 003 від 12.02.2026 вбачається, що адвокатом фактично виконано роботи у межах розгляду справи в апеляційній інстанції, а саме: ознайомлення з апеляційною скаргою Державної казначейської служби України (60 хвилин, вартість 2000 грн); складання відзиву на апеляційну скаргу (240 хвилин, вартість 8000 грн).
Загальна вартість наданих послуг, відповідно до акту, становить 10 000 грн, при цьому в акті зазначено, що послуги виконані в повному обсязі, прийняті клієнтом, а гонорар сплачено 12 лютого 2026 року .
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подання відповідного клопотання.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
23 лютого 2026 року Державна казначейська служба України подало до апеляційного суду заперечення, у яких зокрема вказано про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги.
У вказаних запереченнях зазначило, що вказана сума витрат є необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи та вважає, що вона повинна бути зменшена.
Апеляційний суд частково погоджується з доводами заперечення в частині зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.
Доводи Державної казначейської служби України про відсутність належних доказів оплати правничої допомоги не можуть бути безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню у разі підтвердження факту їх надання та зобов`язання щодо їх оплати.
Суд бере до уваги характер та складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт в суді апеляційної інстанції, який полягав у ознайомленні з апеляційною скаргою та підготовці відзиву, відсутність судових засідань з активною участю представника, а також те, що правова позиція позивача була сформована ще у суді першої інстанції.
З урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості, викладених, зокрема, у практиці Верховного Суду, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн є завищеним та не відповідає обсягу фактично виконаних робіт.
Щодо доводів Казначейства про неможливість стягнення витрат саме з нього, суд зазначає таке.
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, однак належним суб`єктом відповідальності є саме держава Україна, а не окремий орган. У зв`язку з цим судові витрати у справах про відшкодування шкоди підлягають стягненню з держави за рахунок Державного бюджету України. (справа № 711/1765/22 у постанові від 24 квітня 2024 року, справа № 295/977/24 у постанові від 25 березня 2026 року)
Отже, доводи Казначейства в цій частині є безпідставними.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат сумі позовних вимог, критерій реальності адвокатських витрат, що підтверджується матеріалами справи, а також критерій розумності їхнього розміру та співвідношення часових витрат та кількості судових засідань, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, та виконаної роботи з метою захисту інтересів ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Назаренко І.М., та заперечення про зменшення понесених судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень.
За таких обставин, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 141, 246, 270, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :

Заяву адвоката Назаренко Ірини Миколаївни, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу витрат на правову допомогу – задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати понесені на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

В.А. Коновалова