ЄУНСС: 453/241/26
НП: 2/453/447/26

РІШЕННЯ
іменем України

28 квітня 2026 року місто Сколе 

Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого – судді Микитина В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б., 
сторони у справі: 
позивачка –  ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ;
зміст позовних вимог – про визнання права власності на половину об`єкта нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом;
розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами загального позовного провадження, за участі обох її сторін, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивачка ОСОБА_1 11.02.2026 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 1046, в якій просить ухвалити рішення про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області, право власності на частину об`єкта нерухомого майна – житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 164,5 кв. м., житловою площею – 92,4 кв. м., допоміжною площею – 72,1 кв. м., з верандою «а», та господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Є), гаражем (позначений у технічній документації літерою Ж) та колодязем (позначений у технічній документації літерою К), господарськими спорудами – воротами № 1, огорожею № 3, № 4, № 5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Питання щодо стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_2 судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору, позивачка ОСОБА_1 не порушує.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 ус. Тухля Стрийського району Львівської області у віці 69 років померла матір позивачки ОСОБА_1 , а дружина відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , яка за життя розпорядилася усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті, зокрема 21.12.2016 року у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області спадкодавиця ОСОБА_3 склала заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області Плечій М.І., номер у реєстрі 91, й цей заповіт до дня смерті спадкодавиці ОСОБА_3 нею не змінювався та не скасовувався. За змістом вказаного заповіту, спадкодавиця ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних частинах своїй дочці – позивачці ОСОБА_1 та своєму чоловікові – відповідачеві ОСОБА_2 .. Після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 відкрилася спадщина за вказаним заповітом, у тому числі й на належне їй право на половину спірного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд. Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину за вказаним заповітом своєї матері ОСОБА_3 та не відмовилася від неї. Проте оформити відповідне право на спадщину за вказаним заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 на половину спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами позивачка ОСОБА_1 не може у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа в оригіналі на цей об`єкт нерухомого майна. З огляду на вказане, отримавши 30.01.2026 року відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 на половину спірного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд, позивачка ОСОБА_1 змушена була звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. 
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про визнання права власності на половину об`єкта нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом, у запропоновані судом строки та порядку не подав. Проте, відповідач ОСОБА_2 , будучи присутнім у судовому засіданні під час розгляду цієї справи по суті, висловив свою позицію, згідно з котрою він проти задоволення позовних вимог заперечує, просив у позві відмовити повністю. Заперечення проти позову вмотивовані тим, що позивачка ОСОБА_1 приходиться їм із нині покійною дружиною ОСОБА_3 прийомною дочкою, а тому, на його переконання, не може претендувати на спадщину після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 .. Окремо наголошує на тому, що позивачка ОСОБА_1 неналежно ставилася до них з нині покійною ОСОБА_4 як прийомних батьків, часто нехтувала своїм відношенням до них, а зараз між ними вкрай неприязні стосунки. 

Заяви та клопотання сторін у справі. 
Будь-яких заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 16.02.2026 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , який не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі – зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 16.03.2026 року, 11:00 год.. Витребувано за власною ініціативою від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи № 220/2019, заведеної 30.09.2019 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області.
Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 20.02.2026 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області, разом із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 1275, надійшла належно засвідчена копія спадкової справи № 220/2019, заведеної 30.09.2019 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області, з якоїне вбачається тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб, окрім як тих, хто приймає участь у справі.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16.03.2026 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті – зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 28.04.2026 року о 14:00 год.. 
Сторони належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження.
Позивачка ОСОБА_1 у призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явилася, висловила позицію на підтримання позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові, просила свої позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 у призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив у позові відмовити у повному обсязі.
Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, зокрема щодо спадкування, та причетність до порушення таких ї прав відповідача ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Судом під час розгляду даної справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що стверджується її паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 , виданим Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 22.03.2006 року (копія міститься у справі, а. с. 4, 58), а її зареєстрованим місцем проживання на території України з 18.09.1997 року є с. Тухля Стрийського району Львівської області. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/018405012, сформованого адміністраторкою ЦНАП Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Миго Р.В. 09.12.2025 року (копія міститься у справі, а. с. 59), задекларованим місцем реєстрації позивачки ОСОБА_1 з 18.09.1997 року є АДРЕСА_1 .
Своєю чергою, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що стверджується його паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 18.06.1996 року (копія міститься у справі, а. с. 35), а його зареєстрованим місцем проживання на території України з 10.11.1986 року є АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років у с. Тухля Стрийського району Львівської області померла матір позивачки ОСОБА_1 , а дружина відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії НОМЕР_3 , виданим Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про смерть від 28.03.2019 року за № 9 (копія міститься у справі, а. с. 8, 31, 53). Спадкодавиця ОСОБА_3 на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою, виданою Славською селищною радою Стрийського району Львівської області 09.12.2025 року за вих. № 25/0104-3 (копія міститься у справі. а. с. 54). 
За життя спадкодавиця ОСОБА_3 зробила розпорядження щодо належних їй прав й обов`язків на випадок своєї смерті, зокрема 21.12.2016 року у с. Тухля Сколівського (тепер –Стрийського) району Львівської області спадкодавиця ОСОБА_3 склала заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області Плечій М.І., номер у реєстрі 91 (копія міститься у справі, а. с. 33, 55), й цей заповіт до дня смерті спадкодавиці ОСОБА_3 нею не змінювався та не скасовувався. За змістом вказаного заповіту, спадкодавиця ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних частинах своїй дочці – позивачці ОСОБА_1 та своєму чоловікові – відповідачеві ОСОБА_2 ..
Своєю чергою, ступінь родинного зв`язку між спадкодавицею ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про її народження на бланку серії НОМЕР_4 , виданим міським відділом ЗАГС м. Херсон у відповідності до актового запису про народження від 07.04.1981 року № 1190 (копія міститься у справі, а. с. 6, 56), з урахуванням даних щодо зміни прізвища, наведених у свідоцтві про її одруження на бланку серії НОМЕР_5 , виданому Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про шлюб від 19.10.2002 року (копія міститься у справі, а. с. 7, 57). Натомість та обставина, що спадкодавиця ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є подружжям, стверджується свідоцтвом про шлюб на бланку серії НОМЕР_6 , виданим повторно Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 31.01.2018 року у відповідності до актового запису про шлюб виконавчого комітету Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області від 04.10.1970 року № 29 (копія міститься у справі, а. с. 34). 
Судом встановлено й те, що сторони у справі бажають оформити спадщину після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 , кожен з них прийняв спадщину, так як проживали разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після її смерті та були зареєстрованими з нею в одному житлі – по АДРЕСА_1 , окрім того вони 30.09.2019 року (відповідач ОСОБА_2 ), 27.02.2020 року (відповідач ОСОБА_2 ) 24.11.2021 року (авідповідач ОСОБА_2 ) та 15.12.2025 року (позивачка ОСОБА_1 ), звернулися до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом(копії мітяться у справі, а. с. 16, 30, 40, 46, 52). Відтак, сторони у справі у рівних частинах вправі успадкувати усіправа та обов`язки, які належали спадкодавиці ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. 
Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавиці ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на половину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 , та половина котрого є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог, судом встановлено, що такий житловий будинок є будинком садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 164,5 кв. м., житловою площею – 92,4 кв. м., допоміжною площею – 72,1 кв. м., з верандою «а», до нього приналежні господарські будівлі – три сараї (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральня (позначена у технічній документації літерою Г), навіс (позначений у технічній документації літерою Є), гараж (позначений у технічній документації літерою Ж) та колодязь (позначений у технічній документації літерою К), га також господарські споруди – ворота № 1, огорожа № 3, № 4, № 5, він збудований у 1922 році, з реконструкцією та поділом на дві частини, проведеною у 1991 році, господарські будівлі збудовані у 1984 році, в цілому не є об`єктом самочинного будівництва. Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виготовленим 08.01.2026 року суб`єктом господарювання – КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивачки ОСОБА_1 із реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕСуСБ ТІ01:04224:4886:9900:4645 (копія містяться у справі, а. с. 9-11). 
Відповідно до довідки КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», виданої позивачці ОСОБА_1 22.01.2026 року за вих. № 102 (копія містяться у справі, а. с. 12-13), право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року, згідно даних технічного архіву, зареєстровано за: - ОСОБА_5 ( частина) – на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.06.1989 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області відповідно до рішення № 161 від 15.06.1989 року; - за ОСОБА_3 ( частина) – на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.06.1989 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області відповідно до рішення № 161 від 15.06.1989 року. Право власності зареєстровано в реєстровій книзі Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 1 за реєстровим № 211. Своєю чергою, копія втраченого на сьогодні свідоцтва про право власності, виданого 30.06.1989 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області відповідно до рішення № 161 від 15.06.1989 року, надана позивачці ОСОБА_1 . КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 22.01.2026 разом із супровідним листом за вих. № 104 (копії містяться у справі, а. с. 14-15).
Як уже йшлося вище, обоє сторін у справі, які прийняли спадщину у встановленому порядку після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 , зверталися до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у тому числі й на половину спірного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд, однак 30.01.2026 року позивачка ОСОБА_1 одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії за вих. № 51/01-16 (копія міститься у справі, а. с. 19), через втрату в оригіналі правовстановлюючого документа на половину спірного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд. 

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі – ЦК України), іншими актами цивільного законодавства.
Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, особа може пред`явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
В силу статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. 
В силу статей 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 1268, частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. 
Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи.
Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивачки ОСОБА_1 , виходячи з відсутності у господарства, до котрого в цілому входить житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , фактично статусу колгоспного двору, суд враховуючи також час побудови вказаного об`єкта нерухомого майна в цілому (1922 рік) та його реконструкції з поділом на дві частини (1991 рік), враховуючитакож й ту обставину, що незаконність набуття за життя спадкодавицею ОСОБА_3 права на половину вказаного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд не встановлена судом, й такий факт не оспорюється сторонами у справі, то суд вважає, що право на половину вказаного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд було набуте спадкодавицею ОСОБА_3 правомірно. 
При цьому, оскільки судом було також встановлено, що правовстановлюючий документ на половину вказаного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд в оригіналі був втрачений, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав позивачки ОСОБА_1 як однієї з спадкоємців за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 та не відмовилася від такої спадщини, у спосіб визнання за нею відповідного права у порядку спадкування. Однак, позивачка ОСОБА_1 вправі успадкувати половину з половини вказаного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд, тобто його частину, а іншу його частину вправі успадкувати відповідач ОСОБА_2 , що він може зробити у визначеному законом порядку у подальшому. 
Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Зокрема, слід визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на частину об`єкта нерухомого майна – житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 164,5 кв. м., житловою площею – 92,4 кв. м., допоміжною площею – 72,1 кв. м., з верандою «а», та господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Є), гаражем (позначений у технічній документації літерою Ж) та колодязем (позначений у технічній документації літерою К), господарськими спорудами – воротами № 1, огорожею № 3, № 4, № 5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері – спадкодавиці ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру і підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки одного з відділень АТ КБ «ПриватБанк» від 11.02.2026 року (містяться у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції цієї позивачки з вказаного приводу, яка не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_2 у випадку задоволення вимог її позовної заяви, слід залишити за нею, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України.
Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 229, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на половину об`єкта нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом, - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1), загальною площею – 164,5 кв. м., житловою площею – 92,4 кв. м., допоміжною площею – 72,1 кв. м., з верандою «а», та господарськими будівлями – трьома сараями (позначені у технічній документації літерами Б, В, Д), убиральнею (позначена у технічній документації літерою Г), навісом (позначений у технічній документації літерою Є), гаражем (позначений у технічній документації літерою Ж) та колодязем (позначений у технічній документації літерою К), господарськими спорудами – воротами № 1, огорожею № 3, № 4, № 5, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тухля Сколівського (тепер – Стрийського) району Львівської області.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній. 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складене: 30 квітня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН