ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/10512/24 пров. № А/857/3875/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Мандзія О.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві та Головного управління ДПС в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Гресько О.Р.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 31 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив: визнати протиправними та скасувати наказ про призначення фактичної перевірки від 15.07.2024 № 4736-п та Додаток № 14 до нього, прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 11830/17000705-22 та № 11829/17000705-22 від 09.08.2024, прийняті Головним управлінням ДПС у Рівненській області.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що працівниками Головного управління ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку магазину «iLouge», за результатами якої складено акт фактичної перевірки № 90743/26/15/07/ НОМЕР_1 від 22.07.2024. На підставі даного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Рівненській області 09.08.2024 винесено щодо нього податкові повідомлення-рішення № 11830/17000705-22 про застосування штрафних санкцій у розмірі 88 000,00 грн, № 11829/17000705-22 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 360,00 грн. Не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями та вважає, що вони суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому підлягають скасуванню як з підстав незаконності самої перевірки, так і з підстав необґрунтованості її висновків. Вказує на те, що контролюючим органом в порушення вимог Податкового кодексу України у спірному наказі та додатку до нього не визначено суб`єкта господарювання щодо якого призначається перевірка, а вказано лише адресу, за якою проводитиметься фактична перевірка, що унеможливлює ідентифікувати суб`єкта господарювання щодо якого призначається перевірка. Зауважує, що в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях та Додатку № 14 до наказу № 4736-п від 15.07.2024 зазначено різні назви магазину за адресою: АДРЕСА_1 та не зазначено, що вказаний магазин належить ФОП ОСОБА_1 . Зазначає, що ФОП ОСОБА_2 не має магазину із торговою маркою «ilounge» або «ilouhge» за адресою: АДРЕСА_1 , посилання на які містяться в оскаржуваних ППР та Додатку № 14 до наказу № 4736-п від 15.07.2024, а також не здійснює діяльності з продажу товарів за вказаною адресою під такими торговими марками. У зв`язку з цим вважає, що наказ та податкові повідомлення-рішення є незаконними, протиправними і складені з порушенням норм чинного законодавства України.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №11830/17000705-22та №11829/17000705-22 від 09.08.2024. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактична перевірка була призначена та проведена з істотними порушеннями вимог Податкового кодексу України. Суд першої інстанції встановив, що в наказі про проведення перевірки не було зазначено найменування та реквізити конкретного суб`єкта господарювання, щодо якого здійснювався контрольний захід, що унеможливлювало його належну ідентифікацію. Водночас із матеріалів перевірки неможливо встановити, яким чином контролюючий орган визначив, що діяльність у перевіреному магазині здійснював саме позивач. Суд першої інстанції дійшов висновку, що такі порушення є істотними та впливають на законність самої перевірки і прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначив, що неможливість ідентифікувати суб`єкта перевірки свідчить про незаконність наказу на перевірку та є підставою для скасування рішень, прийнятих за її наслідками.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за результатами фактичної перевірки магазину «iLouge» складено акт фактичної перевірки № 90743/26/15/07/3378707976 від 22.07.2024 на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зауважує, що заперечень на акт перевірки № 90743/26/15/07/3378707976 від 22.07.2024 позивач не подавав. На запит про надання документів від 16.07.2024 ФОП ОСОБА_1 не подано до перевірки документи, що пов`язані з предметом перевірки у тому числі і документи, що посвідчують облік та походження товару. Таким чином, вважає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 09.08.2024 № 11830/17000705-22 та № 11829/17000705-22 діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак вказане рішення відповідає критеріям правомірності.
Також не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення. Вказує, що наказ «Про проведення фактичної перевірки» від 15.07.2024 № 4736-п було прийнято на підставі п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 розділу «Інші перехідних положень» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зі змінами та доповненнями, Закону України від 21.06.2012 № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення». Так, у наказі № 4736-п від 15.07.2024 «Про проведення фактичної перевірки, міститься посилання на підстави проведення перевірки, а саме: пп.80.2.3 п.80.2 ст.80, п. 69.27 ПК України. Звертає увагу на той факт, що Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 520/3328/20, зазначив, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Таким чином, вважає, що ГУ ДПС у м. Києві діяло у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак посилання позивача на порушення процедури проведення перевірки та її призначення є безпідставними. Водночас, наголошує, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 15.07.2024 заступником начальника Головного управління ДПС у м.Києві, з метою перевірки порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання законодавства щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки) н підставі п.п. 80.2.3 80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зі змінами та доповненнями, Закону України від 21.06.2012 № 5007-VІ «Про ціни та ціноутворення», зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС видано наказ № 4736-п «Про проведення фактичних перевірок» та згідно з додатком № 14 до наказу ГУ ДПС у м.Києві від 15.07.2024 № 4736-п, яким наказано провести фактичну перевірку позивача за адресою: м.Київ, Печерський район, вул. Еспланадна 34/2, з 15.07.2024, терміном 10 діб.
15.07.2024 на підставі зазначеного наказу посадовим особам ГУ ДПС у м.Києві видано направлення на перевірку № 15817/26-15-07-07-01 та № 15816/26-15-07-07-01.
16.07.2024 зазначені посадові особи прибули на проведення фактичної перевірки за адресою місця здійснення господарської діяльності - магазин «iLouge». Направлення на проведення перевірки було пред`явлено, а копію наказу ГУ ДПС у м. Києві № 473-п від 15.07.2024 вручено менеджеру-інженеру магазину ОСОБА_3 .
За результатами фактичної перевірки, яка проводилась 16.07.2024, складено акт (довідку) фактичної перевірки, який зареєстрований в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання 22.07.2024 за № 90743/26/15/07/3372707976.
У висновках зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення ФОП ОСОБА_1 пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.63.3 ст.63, п.85.8 ст.85, ст.44, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIІІ.
На підставі вказаного акту фактичної перевірки 09.08.2024 ГУ ДПС у Рівненській області були прийняті податкові повідомлення-рішення: № 11830/17000705-22 про сплату штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 88 000,00 грн; № 11829/17000705-22 про сплату штрафних санкцій у розмірі 1 360,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області № 11830/17000705-22 та № 11829/17000705-22 від 09.08.2024.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі – ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
Згідно з підпунктом 69.27 пункту 69 розділу ХХ Інші перехідні положення ПК України тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, податкові органи здійснюють державний контроль (нагляд) та спостереження у сфері ціноутворення відповідно до Закону України «Про ціни і ціноутворення» з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.
Податкові органи здійснюють контроль за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) шляхом проведення фактичних перевірок.
Фактична перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав:
отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення;
отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Під час проведення фактичної перевірки податкові органи мають право отримувати від суб`єктів господарювання документи та/або інформацію, які підтверджують вартість придбання товару, що є предметом перевірки.
У разі виявлення порушень законодавства про ціни і ціноутворення за результатами проведення фактичної перевірки такі порушення зазначаються в окремому акті про результати фактичної перевірки, який надсилається до органу, уповноваженого приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
У разі якщо платник податків не погоджується з виявленими під час фактичної перевірки порушеннями законодавства про ціни і ціноутворення, він надсилає свої зауваження до органу, уповноваженого приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Відповідно до пункту 80.7 статті 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок
Відповідно до підпункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відтак у вказаній нормі визначено, що зазначається в наказі та направленні на перевірку.
В наказі про призначення фактичної перевірки зазначається, зокрема, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці – адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета та підстави для проведення перевірки.
Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .
Як свідчать встановлені судом першої інстанції обставини справи відповідач 15.07.2024 прийняв наказ № 4736-п, яким наказано провести фактичні перевірки платників податків об`єктів, зазначених у додатках 1 – 16, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих ціп, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки). Обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 15.07.2024 № 1331/26-15-07-07-00-12.
Відповідно до Додатку 14 до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 15.07.2024 № 4736-п перевірці підлягає магазин «iLouhge» за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в наказі на перевірку № 4736-п, окрім зазначення найменування об`єкта перевірки, найменування і реквізити суб`єкта господарювання відсутні.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що з наявних в суду матеріалів перевірки неможливо достеменно встановити, яким чином посадові особи контролюючого органу встановили суб`єкта господарювання, що здійснює господарську діяльність у магазині «iLouhge» за адресою: АДРЕСА_1 .
Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2021 у справі № 803/1171/17 дійшов висновку, згідно з яким відсутність можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, має наслідком скасування наказу про призначення такої перевірки.
У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав».
Як вже зазначалось вище, у наказі на проведення перевірки найменування та реквізити суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, належать до обов`язкових.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 520/7331/21.
Невідповідність між суб`єктом, визначеним у наказі, та суб`єктом, щодо якого фактично здійснено контрольні заходи, свідчить про порушення принципу індивідуальності адміністративного акта. Адже наказ не може ототожнюватися з абстрактним описом місця здійснення діяльності або торговельної назви, оскільки саме конкретний платник податків є носієм прав та обов`язків у податкових правовідносинах.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що належне визначення адресата наказу є визначальною умовою його легітимності, оскільки саме цей елемент забезпечує персоніфікований характер державного втручання. У разі відсутності чіткого визначення платника податків або підміни його комерційним позначенням об`єкта господарської діяльності, наказ втрачає властивість індивідуального акта та не може вважатися належною правовою підставою для допуску до перевірки.
Отже, значення наказу у процедурі податкового контролю полягає не лише у формальному оформленні рішення контролюючого органу, а у забезпеченні законності початку перевірки, визначеності її меж та гарантуванні прав платника податків. Недотримання вимог щодо індивідуалізації суб`єкта перевірки ставить під сумнів правомірність усієї процедури податкового контролю, що здійснювалася на підставі такого наказу.
Колегія суддів також враховує, що за змістом частини другої статті 19 Конституції України будь-яка реалізація владних управлінських функцій контролюючим органом повинна мати чітку нормативну підставу та здійснюватися у порядку, встановленому законом. Оскільки наказ про проведення перевірки не забезпечував належної індивідуалізації платника податків, щодо якого прийнято рішення про проведення перевірки, подальше здійснення перевірочних заходів стосовно ФОП ОСОБА_1 не відповідало вимогам законності, що є самостійним підтвердженням неправомірності спірних дій контролюючого органу.
За таких обставин, встановлені у справі порушення, допущені при оформленні та визначенні змісту наказу про проведення перевірки, є такими, що мають істотний характер, оскільки стосуються базової передумови здійснення податкового контролю - належної та індивідуалізованої правової підстави для його початку.
Невідповідність наказу вимогам Податкового кодексу України щодо визначення конкретного платника податків та об`єкта перевірки, а також фактичне проведення перевірки щодо іншого суб`єкта, ніж той, який зазначений у наказі, свідчить про порушення процедури призначення перевірки, що є визначальною стадією податкового контролю. У такому випадку сам наказ не може розглядатися як належна та законна підстава для проведення перевірки.
Протиправність наказу про проведення перевірки має наслідком незаконність усіх дій контролюючого органу, вчинених на його виконання, а також результатів такої перевірки, оформлених відповідними актами та прийнятими на їх підставі рішеннями. За відсутності належної правової підстави для проведення перевірки, сам процес її здійснення не породжує правомірних юридичних наслідків.
У зв`язку з цим усі інші доводи апеляційної скарги, у тому числі щодо правильності встановлених під час перевірки обставин, оцінки доказів та застосування норм матеріального права, не мають вирішального значення для правильного вирішення спору, оскільки вони стосуються наслідків перевірки, яка проведена з істотним порушенням процедури її призначення.
Таким чином, встановлена протиправність наказу про проведення перевірки є самостійною та достатньою підставою для висновку про незаконність результатів перевірки, що унеможливлює їх збереження в правовому полі незалежно від інших доводів учасників справи.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 червня 2026 року у справі № №380/26084/24.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевказані процедурні порушення, допущені відповідачем при проведенні фактичної перевірки, є підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми № 11830/17000705-22 та № 11829/17000705-22 від 09.08.2024.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи вищенаведену практику Верховного Суду, вимоги про визнання протиправними та скасування наказу про призначення фактичної перевірки від 15.07.2024 № 4736-п та Додатку № 14 до нього, прийнятих Головним управлінням ДПС у м. Києві, до задоволення не підлягають.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві та Головного управління ДПС в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 460/10512/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич