ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 643/7557/21
провадження № 51-1314км26 

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Октябрський районний суд м. Полтави вироком від 05 лютого 2024 року ОСОБА_7  визнав винуватим за ч. 4 ст. 152 КК та засудив до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

На підставі ст. 72 КК зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення.

Вирішено долю речових доказів.

За обставин, детально викладених у вироку,  ОСОБА_7 , перебуваючи за місцями свого проживання, на АДРЕСА_1 (номер квартири невідомий) і АДРЕСА_2 , у період із 2017 року по січень 2021 року, з метою вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його прийомною дочкою, будучи достовірно обізнаним про її вік, умисно, використовуючи її безпорадний стан, погрожуючи застосувати фізичне насильство стосовно неї та її матері ОСОБА_9 в разі відмови вступити з ним у статеві відносини та в разі повідомлення про вчинене іншим особам, обираючи час, коли матері не буде вдома, маючи значну фізичну перевагу, систематично вступав із малолітньою ОСОБА_8 у природні та неприродні статеві зносини, а саме вчиняв з нею дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним, оральним та анальним проникненням у її тіло з використанням власних геніталій.

Такі умисні протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв стосовно малолітньої ОСОБА_8 систематично із частотою два-три рази на тиждень з 2017 року, останній раз - у період із 07 по 10 січня 2021 року за місцем їхнього проживання, у квартирі 
АДРЕСА_3 .

Крім того, приблизно у 2018 році ОСОБА_7 , перебуваючи за місцями свого проживання за вказаними вище адресами в період з 2018 року по жовтень 2020 року, з метою вчинення зґвалтування малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є його рідним сином, будучи достовірно обізнаним, що той є малолітнім, використовував його безпорадний стан, умисно, погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства стосовно його матері ОСОБА_9 у разі відмови потерпілого вступити з ним у статеві зносини та в разі повідомлення про вчинене іншим особам, обираючи час, коли матері не буде вдома, використовуючи значну фізичну перевагу, вступав із ним у неприродні статеві зносини, а саме вчиняв на свій розсуд дії сексуального характеру, пов`язані з оральним та анальним проникненням у його тіло з використанням власних геніталій.

Такі умисні протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв стосовно малолітнього ОСОБА_10 систематично з 2018 року, останній раз - 21 жовтня 2020 року за місцем їхнього проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

Ці дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 152 КК як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним, оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо осіб, які не досягли 14 років, незалежно від їхньої добровільної згоди.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 04 лютого 2026 року вирок місцевого суду змінив.

Доповнив резолютивну частину вироку вказівкою про необхідність включення інформації стосовно ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи і статевої недоторканості малолітньої особи.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

У касаційній скарзі захисник не погоджується із судовими рішеннями стосовно підзахисного, просить скасувати їх з підстав істотного порушення норм кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 

Просить врахувати, що звернувшись в поліцію про вчинений злочин чоловіком, представник потерпілих ОСОБА_9 написала заяву про припинення розгляду заяви. Втім, незважаючи на відсутність заяви з боку потерпілих, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 

Допити представника потерпілих   ОСОБА_9 та потерпілих  ОСОБА_10 і 
 ОСОБА_8 були проведені вночі.

В обвинувальному акті всупереч вимогам ч. 2 ст. 291 КПК не зазначено фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення. Обвинувачення ґрунтується на припущеннях і на неправдивих показаннях потерпілих та їх представника. 

Вважає, що законний представник потерпілої ОСОБА_9 з помсти обмовила його і вплинула на дітей, щоб вони також його обмовили з метою контролю його поведінки. Крім того, представник потерпілих ОСОБА_9 в судовому засіданні 29 квітня 
2021 року, після роз`яснення судом права подати позов до ОСОБА_7 , повідомила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має та цивільний позов заявляти не буде.

На думку захисника є недопустимими фактичні дані: 

- висновку судово-медичної експертизи від 12 квітня 2021 року №09/483-с/2021, оскільки у сторони обвинувачення, захисту і суду був відсутній доступ до первісних документів, на підставі яких зроблено висновки, зокрема до виписки з історії хвороби, медичної картки № 455, амбулаторної картки № 7884. Також у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова слідчого про призначення експертизи. Крім того, висновок містить дані про відсутність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої;

- висновку молекулярно-генетичної експертизи від 09 березня 2021 року №СЕ-19/121-21/3663-БД, у зв`язку з тим, що ці дані пов`язані з визначенням букального епітелію  ОСОБА_7 і містять лише інформацію про встановлення генетичної ознаки зразка букального епітелію  ОСОБА_7 , а тому не мають доказового значення;

- висновків судово-медичних експертиз малолітніх потерпілих від 16 березня 2021 року № 09/254-С/2021 та 09/255-с/2021, адже в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні посилання на постанову про призначення експертизи та на сам висновок. Висновки експертизи є неповними, оскільки експерт не відповів на всі поставлені запитання. Крім того, до матеріалів кримінального провадження не долучено консультаційного висновку щодо ОСОБА_10 ;

- висновку судово-медичної експертизи від 07 квітня 2021 року № 09/484-С/2021, адже постанова слідчого про призначення експертизи до матеріалів кримінального провадження не долучена і стороні захисту не відкрита. Крім того, у справі вже була здійснена судово-медична експертиза потерпілого  ОСОБА_10 (висновок № 09/255-с/2021), тому її проведення недоцільне;

- висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 від 10 березня 2021 року № 121, оскільки її дані характеризують лише стан осудності засудженого  ОСОБА_7 , а тому не мають доказового значення.

Також суди не врахували, що 09 вересня 2019 року було проведено огляд лікарем-гінекологом малолітньої ОСОБА_8 і за його результатами встановлено відсутність у неї статевого досвіду, тобто вона була незайманою. Стороною захисту з метою підтвердження вказаного факту було заявлено низку клопотань, в тому числі про призначення судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_8 , однак суд відмовив в його задоволенні.

Захисник вважає, що довідка за результатами опитування ОСОБА_7 із застосуванням поліграфа від 03 лютого 2021 року теж не має доказового значення, бо підтверджує факт застосування недозволених методів досудового розслідування. До того ж вона складена в період з 22:00 до 23:15 спеціалістом-поліграфологом, який не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Після проведення дослідження ОСОБА_7 було повідомлено про підозру.

Крім того перед допитом слідчим до  ОСОБА_7 було застосовано фізичне та психологічне насильство з боку оперативних працівників поліції, тому він надавав пояснення під їх диктовку та з відеозаписом, в яких себе фактично оговорив. Тобто захист стверджує, що на досудовому розслідуванні до підзахисного були застосовані недозволені методи досудового розслідування про що наголошувалося суду, однак ці обставини не були предметом перевірки.  

Вказує на те, що показання допитаних під судовим контролем малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не можуть вважатися доказами, оскільки під час допитів порушено процедуру їх проведення, зокрема захисник не був повідомлений про дату і час їх виконання у результаті чого не був присутній. Також були порушені правила проведення допиту неповнолітніх. Крім того, клопотання про допит зазначених осіб, журнал судового засідання, у ході якого здійснено допит, диск із записом та протокол огляду диска зі стенограмою допиту стороні захисту в порядку ст. 290 КПК не були надані для ознайомлення.

Вважає, що в підзахисного з представником потерпілих ОСОБА_9 склалися довгінеприязні стосунки, а показання дітей не слід сприймати реально, оскільки вони перебувають під повним психологічним впливом своєї матері і теж ображені на батька.

Під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_8 відмовилася давати показання з посиланням на ст. 63 Конституції України, однак під психологічним тиском сторони обвинувачення та суду, відповідала на їх запитання. 

Також, на переконання сторони захисту, суди не надали оцінки наявним у матеріалах справи заяві представника потерпілих ОСОБА_9 від 02 лютого 2021 року, в якій вона просить припинити розгляд її звернення до органів поліції, оскільки вона не розібралася в ситуації, її дочку ніхто не ґвалтував, та її поясненням від 03 лютого 2021 року, у яких вона просить припинити перевірку за зверненням про зґвалтування сина ОСОБА_10 . 

Зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання підзахисного від 04 лютого 2021 року про відмову в проведенні допиту малолітніх потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 . Однак слідчий, порушуючи вимоги статей 42, 220 КПК, не розглянув його та направив матеріали на розгляд слідчому судді.

На думку захисника показання потерпілих і їх представника є неправдивими та суперечливими, при цьому суд залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтверджують його невинуватість.

Крім того, вказує на те, що незважаючи на рішення суду про проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні, розгляд справи місцевий суд здійснив з відчиненими у зал судових засідань дверима.Під час судових засідань неодноразово заходили до зали суду та виходили з неї сторонні особи, які не були учасниками провадження. Поряд із цим судове засідання за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проводилося через мобільний зв`язок, месенджери «Viber» і «Telegram». Мали місце випадки переривання зв`язку в ході засідань у режимі відеоконференції, внаслідок чого розгляд проводився без вибулих учасників або ж за допомогою мобільного зв`язку.

Також захист зазначає про неповноту апеляційного розгляду, адже суд відхилив клопотання про повторне дослідження доказів зокрема допит свідків та інших матеріалів кримінального провадження. 

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисник і засуджений підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити та закрити кримінальне провадження.

Прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги сторони захисту і просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, засудженого, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

За приписамист. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів наголошує, що касаційний суд виступає судом права, а не факту, на підставі чого доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оцінку достовірності доказів не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а під час розгляду Суд виходить із фактичних обставин, які установили суди попередніх інстанцій.

Злочини проти статевої недоторканості, вчинені в умовах неочевидності щодо малолітніх та неповнолітніх, вимагають від суду більш ретельного дослідження та оцінки доказів, тобто безумовного дотримання приписів ст. 370 КПК. 

На переконання колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні суди попередніх інстанції дотрималися вимог процесуального закону щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судових рішень та в межах своїх повноважень здійснили оцінку показань потерпілих, їх представника, визнали їх послідовними, логічними, достовірними, які в сукупності з фактичними даними, що містяться в інших доказах, переконливо вказують про доведеність винуватості ОСОБА_7 увчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним, оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо осіб, які не досягли 14 років, незалежно від їхньої добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК. 

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суди створили належні умови для реалізації сторонами своїх прав і в цілому забезпечили справедливий судовий розгляд. 

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Крім додержання цих вимог, у судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити 
з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен 
із них вичерпну відповідь.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 в апеляційному порядку, дотримався вимог статей 370, 419 КПК, здійснив розгляд в межах апеляційної скарги захисника, визнав необґрунтованими доводи сторони захисту про недоведеність винуватості засудженого, оскільки докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними, допустимими і достатніми для визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на особливості дослідження та оцінки показань малолітніх і неповнолітніх, які стали жертвами сексуального насильства. Зокрема, у постанові від 02 квітня 2025 року (справа № 591/3172/22) Суд взяв до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 31 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, яка ратифікована Законом України від 20 червня 2012 року № 4988-VI, кожна сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для захисту прав та інтересів жертв, у тому числі їхніх особливих потреб як свідків, на всіх стадіях розслідування та кримінального провадження, зокрема шляхом забезпечення уникнення контакту між жертвами і правопорушниками в суді та приміщеннях правоохоронних органів, крім випадків, коли компетентні органи встановлять інше в найкращих інтересах дитини або коли розслідування чи провадження вимагають такого контакту.

Відповідно до пунктів 68, 72 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих 17 листопада 2010 року, слід уникати прямого контакту, протистояння або спілкування між дитиною-жертвою або дитиною-свідком із підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього.

Перехресний допит у суді малолітньої дитини допустимий лише у виняткових випадках, коли вичерпано всі інші способи встановлення істини.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_17 була допитана під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК, згідно з ухвалою слідчого судді в закритому судовому засіданні в присутності прокурора, слідчого, законного представника ОСОБА_9 , психолога ОСОБА_18 (т. 2, а. с.169-
170). У ході допиту детально розповіла про обставини вчинення стосовно неї сексуального насильства з боку ОСОБА_7 .

Суди в межах своїх повноважень дали оцінку показанням потерпілої, наданих нею в порядку ст. 225 КПК, й обґрунтували свою позицію, чому вважають її показання достовірними і такими, що конкретно вказують на обставини вчинення сексуального насильства над нею. 

Потерпіла повідомила, що із часу, коли їй виповнилося 12 років, приблизно з 2016 року, коли вони залишалися з ОСОБА_7 наодинці й матері не було вдома, в обідній час засуджений закривав брата в сусідній кімнаті та примушував її вступати з ним у статеві зносини. При цьому говорив, що в разі, якщо вона розповість про це матері, то він буде знущатися з неї і вб`є її. Такі дії він вчиняв з нею 2 - 3 рази на тиждень кілька років. Останній раз ОСОБА_7 вчиняв з нею дії сексуального характеру під примусом за два тижні до дня допиту слідчим суддею, який проводився 05 лютого 2021 року.

Крім того, потерпіла була викликана для допиту в суд першої інстанції. Хоча вона відмовилася давати показання по суті, однак наполягала на достовірності показань, наданих нею під час допиту слідчим суддею, а також погодилася відповідати на запитання учасників судового провадження. Згідно із журналом судового засідання та звукозаписом від 28 червня 2023 року, сторона захисту не була позбавлена або обмежена в реалізації права ставити потерпілій запитання з метою спростування її тверджень. Доводи про порушення КПК у зв`язку з тим, що потерпілу допитано в суді першої інстанції за допомогою відеоконференцзв`язку з приміщення прокуратури є неспроможними, оскільки процесуальний закон не забороняє отримання показань свідка дистанційно в режимі відеоконференції. Поряд із цим під час її допиту була присутня її представник й обставин, які свідчать, про здійснення на неї будь-якого впливу, не встановлено. 

Той факт, що представник потерпілих та малолітня потерпіла ОСОБА_17 брали участь у судовому засіданні через мобільний зв`язок, месенджер «Viber» або «Telegram», не є істотним порушенням КПК, яке зумовлює скасування судових рішень, оскільки на той час вони вже були допитані судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які вказують на порушення права на захист засудженого в ході перевірки та оцінки достовірності показань потерпілої. 
Також суди в межах своїх повноважень оцінили показання потерпілого ОСОБА_19 , дані слідчому судді в порядку ст. 225 КПК, й обґрунтували свою позицію, чому вважають його показання достовірними і такими, що вказують на конкретні обставини вчинення сексуального насильства стосовно нього його батьком ОСОБА_7 , однак для допиту в судове засідання потерпілий не з`явився, оскільки його законний представник ОСОБА_9 заперечила проти цього з метою запобігання спричиненню йому психологічної травми. 
Водночас суд слушно звернув увагу, що під час допиту слідчим суддею малолітній ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з огляду на його вік повідомляв суду ті обставини, які могли бути відомі лише йому, а саме про вимоги ОСОБА_7 до нього піти у ванну помитися, словесно відтворював механізм вчинюваних із ним статевих актів, описував відчуття болю та в яких саме ділянках тіла, вказав період, коли такі дії мали місце (2018 - 2020 роки), і точно зазначив дату 21 жовтня 2020 року як день, коли відбувся останній статевий акт, запам`ятав це, оскільки напередодні у нього був день народження. Крім того, суд врахував, що у вказаний малолітнім період часу ОСОБА_7 вчиняв протиправні дії сексуального характеру стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_17 в тій самій квартирі.
Суди, оцінивши показання малолітніх потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , визнали їх достовірними, несуперечливими і такими, що узгоджуються між собою. При цьому зважили на те, що в показаннях потерпілі детально повідомили обставини вчинення стосовно них протиправних дій, і встановили, що ці обставини могли бути відомі тільки їм, під час допитів висловлювалися «своїми словами» з використанням лексики, притаманної дітям їхнього віку та розвитку. Обставин, які свідчать, що законний представник або інші учасники, присутні під час допиту малолітніх, будь-яким чином впливали на них з метою надання неправдивих показань, не встановлено. Доводи про те, що малолітній ОСОБА_21 не був безпосередньо допитаний судом, не свідчать про неповноту судового розгляду з огляду на позицію представника потерпілої, яка повідомила, що допит її сина може спричинити можливі непоправні наслідки психологічного характеру в його віці. 
З матеріалів кримінального провадження видно, що засуджений у присутності захисника відмовився брати участь у допиті малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_21 у слідчого судді, що підтверджується відповідними заявами та написами на клопотаннях про проведення допиту потерпілих (т. 2, а. с. 168, 180, 221-221В, 222-227)

У цьому конкретному кримінальному провадженні колегія суддів не вбачає істотного порушення вимог кримінального процесуального закону через те, що захисник не був присутнім під час допиту малолітніх потерпілих, оскільки його участь згідно зі ст. 225 КПК не є обов`язковою. Суд вважає, що захисник був обізнаний про їх майбутній допит, про що свідчить його підпис на заявах на той час підозрюваного ОСОБА_7 про відмову брати участь у допиті малолітніх. Будь-яких застережень щодо своєї участі захисник не висловлював.

Оцінюючи істотність порушення прав засудженого під час допиту потерпілих та обмеження прав його захисника, колегія суддів бере до уваги, що надалі, як під час досудового розслідування, так і під час судових розглядів, сторона захисту не була позбавлена права визначитися із запитаннями до потерпілих, які могли би підтвердити позицію засудженого, однак ні в апеляційній, ні в касаційній скаргах захисник не навів конкретних запитань, які, на його думку, мав намір поставити потерпілим для спростування тверджень про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , а також не обґрунтував, як відповіді на його запитання могли вплинути на висновок суду про винуватість підзахисного. Поряд із цим, захисник наголошує на тому, що заяви про відмову від допитів малолітніх підзахисний написав через декілька тижнів після самого допиту, однак не вказує конкретних фактів, які підтверджують цю обставину. 
Також суди визнали безпідставними доводи сторони захисту про те, що засудженому та його захиснику в порядку ст. 290 КПК не були відкриті журнали судових засідань у ході яких здійснено допит слідчим суддею малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , диски із записами, протоколи огляду дисків зі стенограмами допиту, оскільки вказана обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки згідно протоколів від 20 квітня 2021 року стороні захисту був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, будь-яких зауважень та клопотань щодо неповноти доступу, висловлено не було.
Доводи захисника стосовно проведення допитів представника потерпілих  ОСОБА_9 та потерпілих вночі є неспроможними, оскільки, як вже наголошувалося, предметом оцінки суду були свідчення малолітніх потерпілих, отримані під судовим контролем у порядку ст. 225 КПК, а показання представника потерпілих надані безпосередньо в суді першої інстанції. Також Суд наголошує, що КПК не обмежує виконання процесуальних дій та обов`язків за необхідності в нічний час слідчими і прокурорами. 
Колегія суддів не вважає, порушенням, яке впливає на законність прийнятих рішень, той факт, що слідчий не розглянув клопотання ОСОБА_7 від 04 лютого 2021 року про відмову в проведенні допиту слідчим суддею малолітніх потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_21 . Суд звертає увагу, що на час розслідування з`ясовано, що жертвами можливого сексуального насильства є малолітні особи, і для встановлення істини у кримінальному провадженні та з`ясування конкретних обставин, необхідний був їх допит у слідчого судді, що є обґрунтовано винятковим випадком. 

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які визнали неспроможними доводи захисту про обмову представником потерпілих ОСОБА_7 з помсти, оскільки відсутні переконливі докази, які вказують на цей факт, і таких конкретних обставин або доказів не наведено в касаційній скарзі. Самі собою показання засудженого не можуть безумовно свідчити про те, що потерпілі та їхній представник його оговорили.

Факт написання представником потерпілих заяви про припинення розгляду її повідомлення про вчинення кримінального правопорушення стосовно малолітніх, як підставу для виправдання ОСОБА_7 , суди визнали неспроможними, оскільки заяву було подано з метою запобігти травмуванню дітей, а не припинити слідство, до того ж під час судового розгляду представник надала суду показання, які не свідчать про її намагання будь-яким чином вплинути на уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності. Відсутність цивільного позову потерпілої у кримінальному провадженні не може безумовно свідчити, що потерпіла тим самим не бажала притягнення 
ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, оскільки звернення із цивільним позовом є правом особи, а не обов`язком. 

Доводи захисту про здійснення можливого тиску на підзахисного працівниками правоохоронних органів шляхом застосування недозволених методів ведення досудового розслідування суди визнали безпідставними, в тому числі з огляду на те, що вматеріалах кримінального провадження наявна постанова слідчого від 25 червня 
2021 року про закриття кримінального провадження стосовно працівників правоохоронних органів за ч. 2 ст. 365 КК у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 

Колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту, посилаючись на психологічний тиск на засудженого з боку представника потерпілих, не наводить конкретних обставин, дій або бездіяльності морального чи фізичного характеру, які безпосередньо або опосередковано свідчать про помсту ОСОБА_9 . Твердження засудженого про тривалі неприязні стосунки з представником потерпілих є неприйнятними, оскільки він не конкретизує, у чому саме вони полягали, не зазначає про їх характер і тривалість. Навіть допускаючи існування неприязних стосунків з урахуванням детально повідомлених потерпілими обставин вчинення протиправних дій сексуального характеру стосовно малолітніх дітей, з якими він проживав однією сім`єю, їх тривалості, що підтверджено сукупністю досліджених доказів, у будь-якому разі не свідчить, що саме ці стосунки спонукали представника потерпілих звернутися до правоохоронних органів про вчинення протиправних дій стосовно малолітніх. 

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про те, що суд не дав належної оцінки медичній довідці обстеження малолітньої потерпілої ОСОБА_17 від 09 вересня 2019 року, згідно з якою вона була незаймана (цнотлива) на момент обстеження, при цьому врахував, що дослідженими доказами у справі доведено, що стосовно неї мали місце дії сексуального характеру не лише вагінальним, а й оральним та анальним шляхом, що може не порушувати цілісності дівочої пліви. Водночас суди зважили на фактичні дані висновку судово-медичної експертизи від 12 квітня 2021 року № 09/483-С/2021, за даними якого потерпіла мала порушення цілісності дівочої пліви, про що свідчать давні розриви її на 7 та 9 годинах умовного циферблата, строк її порушення - більше ніж два тижні до огляду.

Також апеляційний суд дав оцінку доводам захисника про те, що суд першої інстанції не врахував показань свідків  ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і встановив, що їх свідчення стосуються виключно характеристики засудженого і по суті не спростовують його винуватості, при цьому взяв до уваги, що вони є близькими до засудженого особами (батьки, друзі).

Щодо формулювання обвинувачення, яке захист вважає неконкретним і належно не сформованим в обвинувальному акті, чим не дотримано приписів ч. 2 ст. 291 КПК, колегія суддів наголошує, що прокурор формулює обвинувачення і викладає його суть, з урахуванням обставин, які вважає встановленими, а суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення (ст. 337 КПК). У пред`явленому обвинуваченні достатньою мірою конкретизовано час, місце, конкретні дії, які вчинив ОСОБА_7 , й обставини їх скоєння, що утворює склад інкримінованого кримінального правопорушення. Вказані обставини викладено із застереженнями щодо ненатуралізації опису вчиненого сексуального насильства, що є достатньо логічним. Крім того, захисник не наводить об`єктивних даних, які свідчать, що обвинувачення підзахисному пред`явлено неконкретне і порушує його право на захист. 

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав необґрунтованими доводи захисника про відсутність підстав для визнання недопустимими доказами фактичних даних висновків експертіввід 12 квітня 2021 року № 09/483-с/2021 у зв`язку з невідкриттям стороні захисту оригіналів медичної документації (виписка з історії хвороби № 455, медична картка №455, амбулаторна картка №7884), з урахуванням яких було проведено це дослідження, з огляду на те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядкуст. 290 КПК сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації,яку враховано під час складання оскаржуваного висновку експерта.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27 січня 2027 року (справа № 754/14281/17) сформував висновок, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких зроблено висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу й автоматично не зумовлює визнання експертного дослідження недопустимим доказом і скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час здійснення судового чи апеляційного провадження їй забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами. 

Обставин, які свідчать, що сторона захисту була обмежена в реалізації права на ознайомлення зі згаданими медичними документами, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено і таких даних не наведено в касаційній скарзі. 
Апеляційний суд, вирішуючи доводи сторони захисту про визнання фактичних даних судово-медичної, молекулярно-генетичної, судово-психіатричної експертиз недопустимими доказами з підстав відсутності постанов про їх призначення, дійшов обґрунтованого висновку щодо їх невмотивованості, оскільки встановив, що експертні дослідження проведені відповідно до постанов слідчого. Також із судових рішень вбачається, що суди дали оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження експертизам, кожна з яких окремо доводить той чи інший факт та має процесуальне значення для доведення винуватості ОСОБА_7 як у сукупності з іншими доказами, так і окремо. 
Доводи касаційної скарги про те, що довідка за результатами опитування ОСОБА_7 із застосуванням поліграфа від 03 лютого 2021 року не має доказового значення, колегія суддів відхиляє, оскільки місцевий судвизнав її недопустимим доказом з підстав відсутності попередження спеціаліста - поліграфолога про кримінальну відповідальність за надання завідомого неправдивого висновку.
Також касатор посилається, що під час розгляду справи мали місце випадки переривання зв`язку в ході засідань у режимі відеоконференції, внаслідок чого розгляд проводився без вибулих учасників або ж за допомогою мобільного зв`язку, при цьому не конкретизує, коли саме мали місце такі випадки, крім зазначеного вище, які дії або обставини досліджувалися в цей час та яким чином ці обставини могли вплинути на законність рішення суду.
Крім того, захисник як на порушення процесуального закону вказує на те, що, незважаючи на рішення суду про проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні, розгляд справи місцевий суд здійснив із відчиненими в зал судових засідань дверима. Ці доводи колегія суддів відхиляє, адже захисник не наводить будь-яких даних або обставин на підтвердження того, що в результаті можливого доступу сторонніх осіб до зали суду було розголошено відомості та, як наслідок, завдано шкоди інтересам учасників кримінального провадження. У цьому конкретному випадку Суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог ст. 27 КПК. 
Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, з огляду на те, що згідно з ч. 3 ст. 404 КПК повторне їх дослідження є обов`язковим лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповно або з порушеннями.

Як видно з ухвали, апеляційний суд не ставив під сумнів достовірність доказів, досліджених у суді першої інстанції, а тому керувався встановленими та дослідженими місцевим судом доказами. У касаційній скарзі сторона захисту не наводить, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, не дослідив суд першої інстанції, а також які його дії та рішення завадили всебічно і повно дослідити ці обставини. 

Крім того, обґрунтована відмова в задоволенні клопотання за відсутності, на переконання апеляційного суду, аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку учасника судового провадження, були досліджені неповністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо з такими висновками суду не погоджується учасник судового провадження.

Апеляційний суд, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, відповідно до 
ст. 419 КПК належним чином перевірив доводи сторони захисту та мотивував прийняте рішення. 

Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив. 

Касаційна скарга захисника містить також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, а тому не вливають на законність оскаржуваних рішень. 

Інші доводи скарги, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 з наведених в ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 

ухвалив: 

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 05 лютого 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3