ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7569/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/1404/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М. 
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвоката Ганги Дмитра Григоровича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2024 року у справі за поданням державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Сухини про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні діти.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді- доповідача,

установив:

У листопаді 2023 року державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухина В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні діти.
В обґрунтування подання зазначав, що у державного виконавця перебуває на виконанні зведене виконавче провадження № 55452931 відносно боржника ОСОБА_2 , до складу якого входять дев`ять виконавчих проваджень.
У ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником обліковується нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі зареєстровані, в тому числі малолітні діти, а тому державний виконавець звернувся до Органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію нерухомого майна.
18.04.2023 орган опіки та піклування відмовив у наданні такого дозволу.
Просив надати дозвіл на реалізацію квартири, в якій зареєстровані малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Сухини про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому зареєстровані малолітні діти.

В апеляційній скарзі адвокат Ганга Д.Г., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не звернув уваги на недобросовісні дії боржника ОСОБА_2 , який за наявності судового арешту на його майно (квартиру) намагався відчужити це майно задля уникнення цивільно-правової відповідальності перед кредиторами. Суд проігнорував преюдиційні факти, встановлені рішенням суду у справі № 524/5397/19, а саме те, що ОСОБА_5 не набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Суд, правильно встановивши, що між малолітніми дітьми подружжя ОСОБА_6 і боржником ОСОБА_2 відсутня спорідненість, зробив помилковий висновок, що ця обставина є перешкодою для задоволення подання державного виконавця, адже реєстрація сторонніх осіб у спірній квартирі, а потім їхніх дітей була штучною з боку боржника і мала на меті лише перешкоджання виконанню рішення суду.
Суд не дав оцінки тому факту, що сім?я ОСОБА_6 , яка зареєстрована у спірній квартирі, має інше нерухоме майно, де може проживати.
У підтвердження наведених доводів в апеляційній скарзі детально викладені фактичні обставини справи. 

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Ганги Дмитра Григоровича, представника стягувача ОСОБА_1 , задоволено: ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2024 року скасовано; подання державного виконавця Автозаводського ВДВС у м.Кременчуці Кременчуцького району Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Сухини про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 – задоволено; дозволено реалізацію квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , право користування якою мають неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року касаційну скаргу адвокатки Чишинської А.В., представниці ОСОБА_7 , задоволено частково: постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025, зокрема, зазначено, що апеляційному суду необхідно врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року (справа № 754/947/22) щодо можливості розгляду справи, учасником якої є особа, яка служить у Збройних Силах України, і надати оцінку цим доводам ОСОБА_5 . 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії: Дорош А.І., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року задоволено клопотання адвокатки Чишинської А.В., представниці ОСОБА_5 : зупинено апеляційне провадження в справі за апеляційною скаргою адвоката Ганги Д.Г., представника ОСОБА_1 , на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2024 року, до припинення перебування ОСОБА_5 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Постановою Верховного Суд від 25 березня 2026 року касаційну скаргу адвоката Ганги Д.Г., представника ОСОБА_1 , задоволено – ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 55452931 щодо боржника ОСОБА_2 , до складу якого входять дев`ять виконавчих проваджень:
– № 55043323 з примусового виконання виконавчого листа № 524/7569/16 від 19 вересня 2017 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованості у розмірі 102 150,85 грн;
– № 58268710 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 10,01 грн;
– № 58266924 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 12 630 доларів США;
– № 58268368 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 000 грн;
– № 58269478 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 432,16 грн;
– № 58269831 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 19 724,92 грн;
– № 58270262 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 5 363,21 грн;
– № 58270908 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7174/16-ц від 16 жовтня 2018 року, виданого Харківським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 57,54 грн;
– № 59052603 з примусового виконання постанови № 53533458 від 08 травня 2019 року, виданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Кременчуці Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у розмірі 41 543,32 грн (том 1, а. с. 187-195).
Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем винесено ряд постанов, зокрема: про розшук майна боржника від 22 лютого 2018 року; про арешт майна боржника від 07 березня 2019 року; про арешт коштів боржника від 29 січня 2021 року (виконавче провадження № 55043323) (том 1, а. с. 171-175).
Згідно з даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації станом на 02 квітня 2021 року за адресою:  АДРЕСА_2  зареєстровані: з 22 лютого 2017 року – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 23 червня 2017 року – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.159; т.3 а.с.192-197).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 лютого 2023 року № 321834006 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (том 1, а. с. 176-178).
Перед зверненням до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно (квартиру), в якому зареєстровані діти, державний виконавець Сухина В.В. звернувся до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з поданням щодо надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .
Рішенням органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06 квітня 2023 року № 545 відмовлено державному виконавцю Сухині В. В. у наданні дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , право користування якою мають малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 155-156).
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2019 року у справі № 524/7569/16-ц задоволено подання державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Савченко Ю. О. - оголошено в розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_3 ; виконання ухвали покладено на Кременчуцький ВП ГУНП в Полтавській області (том 1, а. с. 165-166).
У поясненнях приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Баглай А. В. від 09 жовтня 2019 року № 176 зазначено, що 21 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 придбав квартиру  АДРЕСА_1 ; проте, провести державну реєстрацію права власності на вказану квартиру виявилося неможливим у зв`язку із тим, що 12 вересня 2016 року на вказану квартиру в базі даних заяв приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу було зареєстровано заяву про державну реєстрацію права власності (том 1, а. с. 160-163; т.3 а.с.133-134).
15 грудня 2017 року, 16 січня 2018 року, 21 червня 2018 року, 11 квітня 2019 року, 09 серпня 2019 року, 31 серпня 2021 року, 15 лютого 2022 року, 20 жовтня 2023 року державним виконавцем здійснено виходи за місцем проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , проте боржника за вказаними адресами не виявлено та встановлено, що квартира знаходиться у користуванні іншої особи (том 1, а.с.179-186).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … ОСОБА_5 (батько малолітніх дітей, що проживають у спірній квартирі) є власником садового будинку площею 38,1 м.кв. у СТ «Будівельник», а також земельної ділянки площею 0,0478 м.кв. у цьому ж СТ «Будівельник» (Кропивницький район, Кіровоградської області), а також три земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які здаються в оренду (т.1 а.с.232-235).
Малолітні діти – ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , мають психічно розлади здоров?я (т.3 а.с.76-83).

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції врахував те, що місце проживання малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 , через 5 днів після їх народження. Місце проживання їх батьків зареєстровано з 22.02.2017, тобто до ухвалення Автозаводським районним судом м.Кременчука рішення про стягнення із боржника ОСОБА_2 заборгованості. Крім того, суд врахував пояснення приватного нотаріуса Баглай А.В., із змісту яких вбачається, що 21.09.2016 між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було укладено договір-купівлі продажу квартири, однак через наявність інших записів в реєстрі державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на квартиру не відбулась.
Суд прийняв до уваги відсутність відомостей, які б підтверджували те, що малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх батьки мають інше приміщення, яке може використовуватись як постійне місце проживання, а також відомостей про те, що спірне нерухоме майно не використовується сім`єю ОСОБА_6 , як постійне та єдине місце проживання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ч.5 ст.411 ЦПК України враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025 року.
Верховний Суд, скасовуючи постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2025 року і направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виснував таке.
«Вимога про отримання державним або приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема, передбачених статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.
Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду, є неможливою.
…
Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.
…
Під час розгляду подання, суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні, чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення, чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання, чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання, яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини (див.: постанови Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження №61-5415св22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 925/362/20)).
…
… суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення подання державного виконавця, посилавшись лише на те, що сам факт реєстрації малолітній дітей, за відсутності доказів їх проживання у спірній квартирі та порушення їхніх прав наданням дозволу на її реалізацію, не може перешкодити забезпеченню виконання судового рішення.
…
Також не погодившись з рішенням органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06 квітня 2023 року № 545 про відмову у наданні дозволу на реалізацію спірної квартири, апеляційний суд послався лише на те, що зазначене рішення не свідчить про реальне дослідження органом опіки та піклування факту проживання у спірній квартирі дітей та порушення їх прав внаслідок надання дозволу на реалізацію спірної квартири. Отже, суд належно не мотивував його відхилення та крім того, не був позбавлений можливості уточнити цей висновок шляхом вчинення процесуальних дій, передбачених ЦПК України.
…
Щодо посилання апеляційного суду на відсутність доказів фактичного проживання малолітніх дітей в квартирі    АДРЕСА_1 , то якщо суд вважатиме за необхідне отримати такі відомості, він не позбавлений права з`ясувати відповідну інформацію у органу опіки та піклування. Зазначене є необхідним задля якнайкращих інтересів дітей і для того, аби судове рішення не ґрунтувалося на припущеннях.»
Задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно (спірну квартиру) створює ризик втручання держави у право на мирне володіння майном (житлом), право на яке (право проживання) мають малолітні діти, саме тому національним законом визначена спеціальна процедура вирішення такого подання, яка покликана гарантувати право дітей на житло.
З огляду на положення ЗУ «Про охорону дитинства» (ст.18), ст. 405 ЦК України право користування житлом дитини є похідним від права батьків на таке житло і виникає на підставі факту її (дитини) народження. 
Сталою судовою практикою послідовно підтримується висновок про те, що «навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.» (див, зокрема постанову ВС від 17 квітня 2026 року у справі № 522/15146/22).
Наявними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (батьки малолітніх дітей) вселилися і зареєстрували своє місце проживання у спірній квартирі 22 лютого 2017 року, їхні малолітні діти – сини ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , зареєстровані у спірній квартирі з моменту народження – ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (батьки малолітніх дітей) вселилися і проживають у спірній квартирі протизаконно, зокрема за відсутності згоди на те зареєстрованого власника цієї квартири ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 , укладаючи договір купівлі-продажу із ОСОБА_2 щодо спірної квартири, діяв свідомо недобросовісно, тобто знав чи за обставинами справи мав знати про те, що спірна квартира має певні обтяження, враховуючи невиконані грошові зобов?язання ОСОБА_2 .
З наведеного слідує, що як ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , так і їхні малолітні діти, враховуючи тривалість проживання, відсутність заперечень власника житла, набули право користування спірною квартирою у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З наведених мотивів доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і їхні малолітні діти не є власниками спірної квартири, а діти не мають кровної спорідненості із боржником ОСОБА_2 не можна вважати обгрунтованими, адже згідно нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, ключовою обставиною для правильного вирішення питання про реалізацію майна (нерухомого) боржника є існування прав (власності чи користування) дітей (дитини) на таке майно; передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду, є неможливою.
В апеляційній скарзі не наведено обгрунтованих доводів про фактичне непроживання дітей у спірній квартирі, а долучені до апеляційної скарги докази про наявність у власності ОСОБА_5 (батька дітей) дачного будиночку і земельних ділянок не є достатніми (у розмінні ст.80 ЦПК України) для висновку про те, що діти мають інше житло, яке забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку, враховуючи стан здоров?я дітей. 
Враховуючи встановлені у справі обставини, відсутні підстави стверджувати, що рішення органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06 квітня 2023 року № 545 є формальним і необгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги зосереджені на недобросовісності поведінки боржника ОСОБА_2 , проте можливі недобросовісні дії боржника ОСОБА_2 і справедливі очікування стягувачів у виконавчому провадженні не можуть бути пріоритетними над правами дитини на житло (правом користування). 
У підсумку слід визнати, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Ганги Дмитра Григоровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 червня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов