ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12580/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/581/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Хоміцька С.О. 
з участю  ОСОБА_1  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі №607/12580/25 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 2009 року по день смерті ОСОБА_4 — ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовано тим, що з 2009 року ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . У період спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Факт батьківства ОСОБА_4 щодо дітей посмертно встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 квітня 2025 року у справі № 607/20033/24.
ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок поранень, отриманих під час мінометного обстрілу при виконанні службових обов`язків із захисту територіальної цілісності та суверенітету України. 
Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне заявниці для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, одноразової грошової допомоги та статусу члена сім`ї загиблого.
На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 посилалася на спільне проживання з померлим та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, народження спільних дітей, акт обстеження житлових умов, фотоматеріали, а також показання свідків.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із 2009 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року скасувати. Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 не доведено належними доказами факт проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у заявлений період. Також зазначено, що суд не врахував особливостей розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема необхідності відсутності спору про право, а встановлення такого факту пов`язується із подальшим вирішенням питань щодо пенсійного забезпечення, одноразової грошової допомоги та статусу члена сім`ї загиблого.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із 2009 року проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували шлюбні стосунки, однак у відділі РАЦС шлюбу не зареєстрували.
У ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час їх спільного проживання однією сім”єю народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 1984 року. Діти ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зареєстровані за цією адресою з часу їх народження. ОСОБА_4 проживав у цій квартирі разом із позивачкою та дітьми, однак не був там зареєстрований, що підтверджується довідкою ПП “Люкс” від 23.08.2025 року №538, актом обстеження житлових умов про фактичне проживання, що складений комісією у складі працівників ПП “Люкс” з участю сусідів — жителів квартир будинку АДРЕСА_2 , а саме квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_8 , АДРЕСА_4 — ОСОБА_9 , АДРЕСА_5 - ОСОБА_10 .
За час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інших зареєстрованих шлюбах не перебували.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року, яке набрало законної сили, у справі №607/20033/24, встановлено факт батьківства ОСОБА_4 щодо дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У зв`язку із збройною агресією російської федерації, 05.06.2024 ОСОБА_4 вступив до лав Збройних сил України.
Із сповіщення сім`ї № 12870 від 08.08.2024 вбачається, що солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , механік-водій 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , призваний на військову службу 05.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 загинув, внаслідок мінометного обстрілу противника отримав поранення несумісні з життям, в населеному пункті Торецьк Донецької області, під час виконання бойового завдання, при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації.
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 13.08.2024 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Донецька область, Бахмутський район, поблизу населеного пункту Торецьк.
Допитана в судовому засіданні у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що її син ОСОБА_4 у період із 2009 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Під час спільного проживання у них народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у період із 2009 року, ведення ними спільного господарства, наявність їх спільного бюджету також підтвердила в судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_6 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є зокрема спільне проживання (за винятком роздільного проживання подружжя), спільний побут і взаємні права та обов`язки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
Факт спільного відпочинку та присутності на святах, перекази коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити, що між сторонами склались та мали місце усталені сімейні відносини, які притаманні подружжю (див. постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Факт реєстрації місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ані головною, ані обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (див. постанову Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Закон не визначає переліку конкретних доказів, які підтверджують факт спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
ЄСПЛ визнає допустимість застосування у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (див. наприклад п. 43 рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02; рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Khamidov v. russia», заява №72118/01; рішення від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12) та вказує на його відмінність із стандартом доказування у кримінальних справах - «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
На відмінність між стандартами доказування у цивільних та кримінальних справах звертав увагу і Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 755/9838/23.
Водночас стандарт доказування «баланс ймовірностей» чи «перевага доказів» не є просто припущенням, заснованим на здогадках або підозрах, він обов`язково має ґрунтуватися на певних доказах та їх оцінці судом.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у цивільній справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні у справі докази у їх сукупності підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, а саме: тривале спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , наявність між ними усталених сімейних відносин, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, а також обставини, які свідчать про сприйняття ними своїх відносин як сімейних.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у тривалих фактичних сімейних відносинах, які розпочалися з 2009 року та тривали до дня смерті ОСОБА_4 — ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Істотне значення для вирішення справи має те, що у період цих відносин у ОСОБА_2 народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року, яке набрало законної сили, у справі № 607/20033/24 встановлено факт батьківства ОСОБА_4 щодо зазначених дітей. Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено не лише біологічний зв`язок ОСОБА_4 із дітьми ОСОБА_2 , а й обставини, які узгоджуються з доводами ОСОБА_2 про тривалість та сталість її відносин із померлим.
Народження трьох дітей протягом тривалого періоду часу, встановлення батьківства ОСОБА_4 щодо цих дітей, а також відсутність даних про перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з іншими особами у спірний період у сукупності свідчать про сталість, тривалість та сімейний характер їхніх відносин.
Факт фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання від 23 серпня 2024 року, складеним комісією ПП «Люкс 3». Зазначений доказ узгоджується з поясненнями ОСОБА_2 , показаннями свідків та іншими письмовими доказами у справі.
Колегія суддів враховує, що сам по собі акт обстеження житлових умов не є безумовним та єдиним доказом існування сімейних відносин між чоловіком та жінкою без реєстрації шлюбу. Водночас у цій справі він оцінюється не ізольовано, а в сукупності з іншими доказами, зокрема із фактом народження трьох дітей, рішенням суду про встановлення батьківства ОСОБА_4 , показаннями свідків, поясненнями учасників справи.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_4 , підтвердила, що її син проживав із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а під час спільного проживання у них народилося троє дітей.
Аналогічні за змістом показання надала свідок ОСОБА_8 , яка підтвердила обставини спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , наявність між ними сталих сімейних відносин та спільного побуту.
Показання цих свідків є послідовними, взаємно узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі. Підстав для висновку про їх недостовірність або суперечливість апеляційним судом не встановлено. 
Крім того, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є батьками загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , у суді першої інстанції позовні вимоги визнали та проти їх задоволення не заперечували, що також узгоджується з іншими доказами у справі.
Колегія суддів бере до уваги і те, що ОСОБА_4 05 червня 2024 року був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України, а ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу противника. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачці необхідне для реалізації прав, пов`язаних із загибеллю ОСОБА_4 , зокрема для вирішення питань щодо пенсії у зв`язку з втратою годувальника, одноразової грошової допомоги та статусу члена сім`ї загиблого.
При цьому сам факт того, що встановлення такого юридичного факту може бути необхідним для подальшого звернення до відповідних органів з метою реалізації соціальних прав, не спростовує права особи на судовий захист та не свідчить про недоведеність заявлених вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не довела факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не містять переконливих аргументів щодо неправильності такої оцінки.
ГУ ПФУ в Тернопільській області, заперечуючи проти позову, не надало доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , народження у них трьох дітей, встановлення батьківства ОСОБА_4 щодо цих дітей, а також показання свідків про ведення ними спільного побуту та наявність сталих сімейних відносин.
Посилання апеляційної скарги на те, що самі по собі окремі докази не підтверджують факту проживання однією сім`єю, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд встановив відповідний факт не на підставі одного доказу, а за результатами оцінки всієї сукупності доказів, які є взаємопов`язаними, послідовними та такими, що доповнюють один одного.
Колегія суддів погоджується з тим, що для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу недостатньо лише спільного відпочинку, спільних фотографій чи окремих епізодів спілкування. Однак, у цій справі наявна сукупність значно ширших обставин: тривалий період відносин, народження трьох дітей, судове встановлення батьківства померлого щодо цих дітей, підтвердження фактичного проживання за однією адресою, показання свідків про спільний побут, господарство та бюджет, а також відсутність доказів існування у цей період інших сімейних відносин у ОСОБА_2 чи ОСОБА_4 .
За таких обставин, висновок про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період із 2009 року по 06 серпня 2024 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є більш вірогідним, ніж протилежний висновок про відсутність між ними таких відносин.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував особливостей розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема щодо наявності спору про право.
Із матеріалів справи вбачається, що попередньо ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року у справі № 607/8177/25 заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Саме після цього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який розглянуто судом першої інстанції за правилами позовного провадження із залученням осіб, прав та інтересів яких може стосуватися вирішення спору.
Отже, твердження апеляційної скарги про порушення правил розгляду справ про встановлення юридичних фактів є необґрунтованими, оскільки ця справа розглянута не в порядку окремого провадження, а в порядку позовного провадження, у межах якого суд мав процесуальні підстави встановити відповідний юридичний факт як предмет заявленої позовної вимоги.
Вирішення цієї справи у порядку позовного провадження у цивільному судочинстві узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25). 
Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язане з подальшим вирішенням питань пенсійного забезпечення, одноразової грошової допомоги та статусу члена сім`ї загиблого, також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. У цій справі суд не вирішував питання про призначення пенсії, виплату одноразової грошової допомоги чи надання відповідного статусу, а лише встановив юридичний факт, який може мати значення для реалізації ОСОБА_2 відповідних прав у встановленому законом порядку.
Колегія суддів також враховує, що апеляційна скарга не містить доводів про те, які саме докази суд першої інстанції безпідставно прийняв, які докази неправильно оцінив або які докази залишив поза увагою, а також не містить посилань на докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини.
Відповідно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із 2009 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином оцінив подані сторонами докази у їх сукупності та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Підстав для скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 8 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.