Справа № 450/1101/26 
Провадження № 2/450/1570/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУ КАРС" про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -
в с т а н о в и в :
позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача в його користь кошти у розмірі 16000,00 грн (основний борг), пеню за порушення термінів повернення коштів у розмірі 16000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що 28.11.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №30298 про надання послуг з підбору та доставки автомобіля. На виконання умов договору позивачем було сплачено кошти у розмірі 16000,00 грн. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем умов договору, позивачем було подано заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів. Відповідач заяву прийняв, проте кошти досі не повернув, посилаючись на незаконні внутрішні регламенти. Зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі порушення термінів виконання робіт (послуг), виконавець сплачує споживачеві пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення. Оскільки строк прострочення становить понад 90 днів, розмір пені перевищує суму боргу, тому до стягнення заявляється сума у розмірі 16000,00 грн. Вказує, що неправомірні дії відповідача завдали позивачу душевних страждань. Він, як військовослужбовець, змушений витрачати свій час та зусилля на боротьбу за власні кошти замість виконання службових обов`язків. Моральну шкоду оцінює у 3000,00 грн. На підставі наведено просить позов задоволити. 
Ухвалою від 10.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
02.04.2026 позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 10.03.2026.
Ухвалою від 08.04.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
29.04.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ТОВ «ТУ КАРС» позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими і недоведеними. Зазначає, що кошти у сумі 16000,00 грн були добровільно повернуті позивачу 23.04.2026 року, тобто до моменту, коли відповідачу стало відомо про подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 61. На думку відповідача, у частині стягнення основного боргу відсутній предмет спору, оскільки грошове зобов`язання виконано в повному обсязі. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів направлення і отримання відповідачем заяви про повернення коштів, що унеможливлює встановлення моменту виникнення обов`язку щодо їх повернення та факту прострочення. Відповідач також вказує на відсутність належних доказів укладення договору у редакції, на яку посилається позивач, оскільки наданий примірник не містить підпису замовника. У зв`язку з цим вимоги про стягнення пені є безпідставними, оскільки позивач не довів ані факту прострочення, ані правових підстав та правильності її розрахунку. Також відповідач заперечує проти відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довів наявності моральних страждань, протиправності дій відповідача, причинного зв`язку між такими діями та заявленою шкодою, а також не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.
29.04.2026 позивачем було надано додаткові пояснення у справі, в яких надає суду відеодоказ, на якому директор компанії особисто підтверджує факт отримання зазначених документів. Це відео прямо спростовує твердження відповідача про їх неподання. Таким чином, дії відповідача щодо заперечення факту отримання документів є безпідставними та, ймовірно, спрямовані на введення суду в оману. Просить суд врахувати надані докази при розгляді справи. Як вбачається з наданого суду листування, позивач був змушений протягом тривалого часу - понад 100 днів - неодноразово звертатися до відповідача з вимогою повернення належних йому коштів. Попри належне подання всіх необхідних документів, відповідач безпідставно ухилявся від виконання своїх зобов`язань та фактично змусив його «добиватися» повернення власних коштів. Лише після подання ним позовної заяви до суду відповідач здійснив повернення коштів, що свідчить про безпідставність його попередньої поведінки та підтверджує факт затягування виконання зобов`язань. Таким чином, дії відповідача мають ознаки недобросовісної поведінки та спрямовані на уникнення своєчасного виконання своїх обов`язків. Просить суд врахувати вказані обставини при розгляді справи. Також повідомляє суд, що у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань та відсутністю належної реакції на його звернення, він був змушений звернутися за консультацією до правоохоронних органів. На підтвердження цього додає фотоматеріали, які свідчать про факт його звернення до поліції. Вказані обставини додатково підтверджують, що позивач вживав усіх можливих заходів для врегулювання ситуації в досудовому порядку та повернення належних йому коштів.
08.05.2026 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на додаткові пояснення позивача, у поданих запереченнях відповідач зазначає, що додаткові письмові пояснення позивача та долучені до них відео- і фотоматеріали не спростовують доводів, викладених у відзиві на позов, та не можуть вважатися належними, допустимими і достовірними доказами у справі. Відповідач звертає увагу на те, що зазначені матеріали не були подані разом із позовною заявою, позивач не обґрунтував неможливість їх своєчасного подання, а самі електронні файли не містять належного підтвердження їх походження, автентичності, цілісності та незмінності. На думку відповідача, наданий відеозапис не підтверджує факту належного вручення заяви про повернення коштів уповноваженій особі ТОВ «ТУ КАРС», не дозволяє достовірно ідентифікувати осіб, які фігурують у записі, та не доводить виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення коштів чи прострочення його виконання. Також відповідач вважає, що фото звернення до поліції не є належним доказом у цій цивільній справі, оскільки не підтверджує внесення відомостей до ЄРДР, встановлення протиправних дій відповідача чи наявності підстав для цивільно-правової відповідальності. Водночас відповідач наголошує, що кошти у сумі 16000,00 грн були добровільно повернуті позивачу 23.04.2026 року, тому предмет спору щодо їх стягнення фактично відсутній. Крім того, позивач не довів факту належного направлення та отримання відповідачем заяви про повернення коштів, що унеможливлює встановлення початку прострочення та, відповідно, нарахування пені. Вимоги про стягнення пені та моральної шкоди відповідач також вважає безпідставними, оскільки позивач не довів наявності всіх необхідних елементів відповідальності, зокрема факту порушення зобов`язання, правових підстав для нарахування пені, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку та вини відповідача. З огляду на викладене, відповідач просить не враховувати подані позивачем додаткові матеріали як належні докази та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
03.06.2026 ухвалою суду закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС» у частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 16000,00 грн (основний борг).
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України).
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд встановив, що 28.11.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ КАРС», в особі директора Мосійчука Максима Васильовича та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг № 30298.
Згідно умов договору ОСОБА_1 було сплачено кошти «ТУ КАРС» у розмірі 16000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. 
Як вбачається з платіжної інструкції №61, 23.04.2026 ТОВ «ТУ КАРС» повернуло ОСОБА_1 кошти у сумі 16000,00 грн.
З приводу заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 16000,00 грн суд зазначає наступне.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Щодо вимоги про стягнення пені за порушення строків повернення коштів у розмірі 16000,00 грн суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вимоги (заяви) про повернення коштів. За відсутності доказів отримання такої вимоги неможливо встановити момент виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення коштів, а отже - визначити початок перебігу строку прострочення виконання зобов`язання.
Крім того, позивач не надав належного та обґрунтованого розрахунку заявленої пені. У позовній заяві відсутні відомості щодо дати початку прострочення, моменту отримання відповідачем вимоги про повернення коштів, строку, який було порушено, кількості днів прострочення, а також належного обґрунтування визначеного розміру пені.
Фактично заявлена вимога про стягнення пені ґрунтується на припущеннях, що суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до статей 12, 13 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд розглядає справу в межах поданих доказів та не має обов`язку збирати докази замість сторін.
За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів щодо початку перебігу строку прострочення виконання зобов`язання, підстав для застосування відповідальності у вигляді пені, а також належного розрахунку її розміру, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 16000,00 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
З приводу заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн суд зазначає наступне.
Як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, покликається на те, що неправомірні дії відповідача завдали йому душевних страждань. Він, як військовослужбовець, змушений витрачати свій час та зусилля на боротьбу за власні кошти замість виконання службових обов`язків. 
Частиною 1 статті 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода якщо інше не встановлено законом, відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб, згідно з частиною 3 статті 23 Цивільного Кодексу України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1173 Цивільного Кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальноприйняті підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Так, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.
Як зазначив Верховний Суд: «Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.
Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні чи психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».
Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.
У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно; якими доказами вона підтверджується.
Тобто позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових : підтвердження факту заподіяної шкоди правам позивача саме внаслідок протиправного дій (бездіяльності) відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та його вини.
Судом встановлено, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.
Окрім вищезазначеного, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні статті 23 Цивільного Кодексу України є підставою щодо відшкодування моральної шкоди. Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, оскільки позивач має довести, а суд оцінити розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги у частині стягнення моральної шкоди.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що мотиви, якими позивач мотивував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові та, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про захист прав споживачів, судові витрати компенсуються за рахунок Держави.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив :
в задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Учасник справи, який не був присутній при оголошенні рішення має право на поновлення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга буде подана в 30-денний строк з дня отримання копії судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТУ КАРС" (Україна, 33027, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул. Київська, будинок 47, секція С, офіс 501, ЄДРПОУ 45529584.
Повний текст судового рішення складено 03.06.2026 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська