Справа № 627/1175/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:
головуючого: судді В.А. Каліберди
за участю секретаря судового засідання Н.Д. Коломієць,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
В С Т А Н О В И В:
До Краснокутського районного суду Харківської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача Дідух Є.О. просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.02.2024 загальною сумою 26744,81 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2799,99 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 15194,85 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» у розмірі 8749,96 грн, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит у сумі 1800 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. 
В подальшому, 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №23/09/2024. Відповідно до укладеного Договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4353625 від 02.02.2024 у розмірі 19394,84 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2799,99 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 15194,85 грн, заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам – 1400,00 грн. 
Станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 №23/09/2024, строк дії Договору № 4353625 від 02.02.2024 року не закінчився. Відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4353625 від 02.02.2024 року загальною сумою 26744,81 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 2799,99 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 15194,85 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», у розмірі 8749,96 грн,а тому представник позивача просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. За клопотанням позивача витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази по справі.
Відповідач ОСОБА_1 29 грудня 2025 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що дійсно укладала кредитний договір із фінансовою установою, однак у зв`язку із важким матеріальним становищем на даний час не має можливості повністю виконати зобов`язання. Відповідач не заперечує факт отримання кредиту, однак вважає, що подання позову про судове стягнення є передчасним, оскільки не мала умислу ухилятись від оплати, а намагалася вирішити питання мирним шляхом. Тому, просить суд врахувати майновий стан, а також те, що сума позову включає значні нараховані відсотки, штрафи та пеню, які є надмірними та не співмірними із сумою самого кредиту. Відповідно до ст. 551 ЦК України просить зменшити розмір неустойки, відсотків та штрафів, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності. Також просить розгляд справи проводити без її участі. У разі ухвалення рішення, надати розстрочку боргу.
У судове засідання представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві просить справу розглянути без її участі.
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 02.02.2024 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
За умовами договору №4353625 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати ОСОБА_1 грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 1800,00 гривень. Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 1,75% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 21.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 
Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 02.02.2024 або 03.02.2024.
Окрім того, 02.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Договору №4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.02.2024, відповідно до якого внесено зміни у п. 1.2. Договору, а саме: сума кредиту складає 2800,00 гривень; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів; за користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 договору; з врахуванням зміненої суми кредиту за Договором денна процентна ставка за договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 2,457%. Товариство протягом двох робочих днів з моменту укладення договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування додаткової суми кредиту за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 . Дата надання додаткової суми: 02.02.2024 або 03.02.2024.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Так, зазначений вище договір укладений між сторонами в електронній формі.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Частинами 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд у постанові по справі №243/6552/20 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
В кредитному договорі зазначені особисті дані відповідача, а саме: паспортні дані, РНОКПП, місце проживання та міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Наявна в матеріалах справи паперова копія договору №4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту створена у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписана електронним підписом уповноваженою на те особою та у встановленому законом порядку не визнана недійсною. Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору між кредитором та відповідачем та отримання останньою кредитних коштів в день укладення договору.
Таким чином, 02.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4353625 про надання коштів на умовах споживчому кредиту, а також Додатковий договір до Договору №4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.02.2024.
За повідомленням ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 03.10.2024 за вих.№ 1230-0310 02 лютого 2024 року о 19:19:07 було успішно перераховано кошти на суму 1800 грн, а також о 20:46:13 на суму 1000,00 грн на карту № НОМЕР_2 .
На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» листом від 22.12.2025 №20.1.0.0.0/7-251219/79234-БТ повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , та 02.02.2024 на зазначену карту були зараховано кошти.
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором №4353625 від 02.02.2024 станом на 23.09.2024 відповідач не виконувала умови договору в розмірах і строках, визначених умовами договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» у розмірі 19394,84 грн, яка складається з: 2799,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 15194,85 грн – заборгованість за процентами, 1400,00 грн – штрафні санкції.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості.
23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №4353625 від 02.02.2024, де боржником є ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.
Отже, ТОВ «Українські Фінансові Операції» наділено правом грошової вимоги до грошових зобов`язань по кредитному договору, укладеному з ОСОБА_1 .
Станом на дату укладення Договору факторингу від 23.09.2024, строк дії Договору № №4353625 від 02.02.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські Фінансові Операції» з дати факторингу донараховано відсотки за (125 календарних днів) 2800 грн * 2,5 % =69,99975 грн* 125 календарних дні = 8749,96875 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські Фінансові Операції».
Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ані на рахунки ТОВ «Українські Фінансові Операції», ані на рахунки первісного кредитора.
Фактично, таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором загальною сумою 26744,81 грн.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором №4353625 від 02.02.2024, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак сума наданого та не повернутого кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2799,99 грн, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у цій частині.
Щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами, суд зазначає наступне.
Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за процентами, нарахованими первісним кредитором, становить 15194,85 грн, заборгованість за процентами, нарахованих позивачем, становить 8749,96875 грн.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно зі ст. 18 вказаного Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів: 
1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;
1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Проте, умови пункту 1.2 Договору в частині нарахування процентів за ставкою 2,50% за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
При цьому статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (2,50%). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству.
Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 02 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 02.02.2024, а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50 % є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 3 - 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 Банкам протягом: 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону щодо забезпечення можливості проведення Національним банком України інспекційних перевірок та надання йому інформації шляхом віддаленого доступу з використанням інформаційно-комунікаційних технологій; 90 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи, не зазначені в абзаці другому цього пункту, у відповідність з вимогами цього Закону. Надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, вказаними пунктами було визначено порядок дії новоприйнятих норм, як до кредитних договорів, укладених до набрання ними чинності, так і до кредитних договорів, укладених після набрання ними чинності.
Таким чином, надавачі фінансових послуг, у тому числі позивач, зобов`язані були протягом 30 днів, починаючи з дня набрання Законом №3498-ІХ чинності, тобто з 24.12.2023, привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Кредитний договір між сторонами було укладено 02.02.2024, тобто після спливу вказаного строку.
Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати:
- з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно - 2,5%;
- з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно - 1,5%;
- з 21.08.2024 - 1,0%.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за нарахованими процентами за період дії кредитного договору (з 02.02.2024 по 26.01.2025) у розмірі 13908,39 грн, яка складається з наступного:
- 4416,39 грн за період з 02.02.2024 до 22.04.2024 включно (за денною процентною ставкою 2,5%);
- 5040,00 грн за період з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно (2800 грн х 1,5% х 120 днів);
- 952,00 грн за період з 21.08.2024 до 23.09.2024 включно (2800 грн х 1,0% х 34 днів);
- 3500,00 грн за період з 24.09.2024 до 26.01.2025 включно (2800 грн х 1,0% х 125 днів).
Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення зобов`язань позичальником Договору у розмірі 1400 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Воєнний стан в Україні запроваджений згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє до цього часу.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а первісним позичальником нараховані штрафні санкції за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором у цей період, підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1400,00 гривень відсутні. 
Враховуючи викладене, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 16708,38 грн, з яких: 2799,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 10408,39 грн - суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 3500,00 грн - суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції».
Щодо клопотання позивача про застосування положення ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що суд наділений правом, а не обов`язком у рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості до моменту виконання рішення відсотків або пені.
Крім того, наведена вище стаття є нормою процесуального права, не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення.
Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 02.02.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню.
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.
За правилами ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
За змістом ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виходячи з вимог цивільного процесуального закону та вимог ст.435 ЦПК України надання відстрочки виконання рішення суду має винятковий характер.
Суд відмовляє ОСОБА_1 в клопотанні про розстрочення виконання рішення, як передчасне.
Суд роз`яснює, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений правом звернутись до суду з заявою про розстрочення виконання рішення.
Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати, склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Згідно частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем 05.12.2025 року сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, позовні вимоги задоволено частково, а відтак, з урахуванням розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1513,27 грн (62,47%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного.
Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, заявку №4353625 на виконання доручення до Договору від 21.04.2025, акт № 4353625 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.11.2025 згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р., детальний опис робіт від 25.11.2025.
Ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку зі стягненням заборгованості за споживчим кредитом у розмірі 26744,81 грн.
Зазначена справа для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, визнана судом малозначною, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а відтак суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру його відшкодування до 5000 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (адреса місцезнаходження: вул. Глибочицька, буд. 40, приміщення 19 літ. «Н», «П», м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ: 40966896)заборгованість за Договором № 4353625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.02.2024 у розмірі 16708 (шістнадцять тисяч сімсот вісім) грн 38 коп, з яких: 2799,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 10408,39 грн - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 3500,00 грн - заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції».

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (адреса місцезнаходження: вул. Глибочицька, буд. 40, приміщення 19 літ. «Н», «П», м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ: 40966896)суму сплаченого судового збору у розмірі 1513 (одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн 27 коп.

Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (адреса місцезнаходження: вул. Глибочицька, буд. 40, приміщення 19 літ. «Н», «П», м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ: 40966896)витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», код ЄДРПОУ: 40966896, адреса місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2, м. Київ, 03045.
відповідач -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя  Каліберда В. А.