справа №176/1601/26
провадження №2/176/1609/26

РІШЕННЯ
Іменем України

18 травня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області
у складі: головуючої судді Павловської І.А.,
за участі секретаря Ніколенко М.В.,
розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Король Т.В. звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, а також на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя спадкодавцем було складено два заповіти: один — на ім`я позивача, яким йому заповідано вищезазначений житловий будинок, а інший — на ім`я відповідача, яким останньому заповідано право на земельну частку (пай) у КСП імені Леніна Великоновосілківського району Донецької області в умовних кадастрових гектарах.
Вказує, що згідно із заповітом від 23.12.2002 року, посвідченим секретарем Андріївської сільської ради Гайдаш Л.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 214, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів сину — ОСОБА_1 — право на майновий пай у КСП імені Леніна Великоновосілківського району та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкову справу після смерті ОСОБА_3 було заведено Великоновосілківською державною нотаріальною конторою за заявою відповідача ОСОБА_2 , якому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Позивач зазначає, що він фактично прийняв спадщину, оскільки проживав у житловому будинку як до смерті батька, так і після його смерті, однак до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався.
Іншим спадкоємцем після смерті спадкодавця є ОСОБА_2 , який також звертався до нотаріальних органів з питань оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 .
Разом із тим ОСОБА_1 вказує, що 08 квітня 2026 року він звернувся до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевери О.С. (оскільки з квітня 2022 року Великоновосілківська державна нотаріальна контора не працює) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька — ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що спадкова справа № 449, заведена 20 вересня 2008 року після смерті ОСОБА_3 Великоновосілківською державною нотаріальною конторою Донецької області, була передана на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Зазначену спадкову справу Донецьким обласним державним нотаріальним архівом було видано приватному нотаріусу Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевері О.С. для видачі свідоцтва про право на спадщину.
Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням оригіналу заповіту.
Так, позивач зазначає, що не може надати нотаріусу оригінал заповіту, оскільки він у нього не зберігся, а отримати дублікат заповіту на даний час неможливо. Водночас на запит нотаріуса Шевери О.С. Великоновосілківською селищною військовою адміністрацією було надано посвідчену копію заповіту, з якої вбачається зміст волевиявлення спадкодавця щодо належного йому майна та кола спадкоємців.
Позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, однак не оформив свої спадкові права на належну йому частку спадкового майна.
На теперішній час через обставини, що не залежать від позивача, він позбавлений можливості оформити спадщину в інший спосіб, окрім судового порядку. Станом на час звернення до суду право власності на зазначене нерухоме майно ним не оформлено, що й стало підставою для подання цього позову.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2026 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні.
Позивач в підготовче засідання не з`явився. При цьому, представник позивача – адвокат Король Т.В.надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. 
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з наведеного, суд вважає, за можливе ухвалити рішення у справі під час підготовчого судового засідання.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області у віці 73 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29 травня 2003 року.
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт належності зазначеного житлового будинку спадкодавцю підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю від 12 травня 1988 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником домоволодіння за вказаною адресою. Зазначене також узгоджується з відповіддю відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Великоновосілківської селищної ради від 14 квітня 2026 року № 08-28/267, згідно з якою право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вказаного свідоцтва, відомості про яке внесені до реєстраційних даних БТІ.
Судом встановлено, що за життя спадкодавець склав заповіт від 23 грудня 2002 року, посвідчений секретарем Андріївської сільської ради та зареєстрований у реєстрі за №214. Відповідно до змісту зазначеного заповіту спадкодавець прямо розпорядився належним йому житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , заповівши його позивачу — ОСОБА_1 . Наявність цього заповіту підтверджується його копією, долученою до матеріалів справи, а також листом Великоновосілківської селищної військової адміністрації, яким підтверджено, що в архівних реєстрах органу місцевого самоврядування міститься запис про посвідчення заповіту саме з таким змістом і за таким реєстровим номером.
Згідно з матеріалами справи, після смерті спадкодавця була заведена спадкова справа № 449 Великоновосілківською державною нотаріальною конторою 20 вересня 2008 року. Надалі зазначена спадкова справа була передана на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що підтверджується відповідними супровідними документами архіву. У подальшому справа була передана приватному нотаріусу Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевері О.С. для продовження оформлення спадкових прав.
Як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2026 року №105/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу заповіту, який є необхідним документом для завершення нотаріального оформлення. При цьому нотаріусом встановлено, що у спадковій справі відсутній оригінал заповіту, що унеможливлює вчинення нотаріальної дії у загальному порядку.
Також, судом встановлено, що позивач після смерті спадкодавця фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у спірному житловому будинку як до, так і після смерті батька, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 116 від 26 листопада 2018 року виданої Андріївською сільською радою та матеріалами справи.
Відповідач ОСОБА_2 у поданій заяві позов визнав у повному обсязі. Згідно з поданою заявою та позицією у справі, відповідач не висловив заперечень щодо переходу права власності на спірне майно до позивача в порядку спадкування за заповітом.
Оцінивши визнання позову відповідачем, суд зазначає, що таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та узгоджується з установленими судом фактичними обставинами справи, а відтак приймається судом як додаткове підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. 
Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. 
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 
Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т. ч. шляхом визнання права.
Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач не заявляє у позові вимог про стягнення з відповідача судового збору тому судовий збір з відповідача не стягується.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 1221, 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА