Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/5832/26
Провадження № 2-а/711/42/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кошубінської Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов  ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ОДП № 3238331 від 28.05.2026 про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.05.2026 інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Васильєвим С.О. винесено постанову серії ОДП № 3238331 від 28.05.2026, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП за порушення прави паркування транспортного засобу MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Генуезькій, 24А у м. Одеса (несплату вартості послуг користування майданчиком з платного паркування). Вказану постанову позивачка вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. Позивачка зазначає, що є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим, на підставі статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має право на безоплатне паркування транспортних засобів. Рішення органу місцевого самоврядування, згідно з яким особи з інвалідністю звільняються від оплати лише за умови паркування на місцях, позначених для осіб з інвалідністю, суперечить принципу верховенства права та ієрархії нормативно-правових актів. Якщо закон звільняє особу з інвалідністю від сплати вартості паркування, орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями встановлювати додаткові обмеження чи умови для реалізації такого права. Крім того Почапська Є.Ю. зазначила, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектором не було дотримано вимоги статей 245 та 280 КУпАП, зокрема, розгляд справи відбувся без її участі та без з`ясування всіх обставин, що позбавило позивачку можливості надати документи на підтвердження пільги, скористатися правовою допомогою та реалізувати інші процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026, вказану справу передано для розгляду судді Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.06.2026 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.Позивачці встановлено п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 
18.06.2026 представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради за довіреністю Бродецька С.Б. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Заперечення обґрунтувала тим, що 28.05.2026 інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Васильєвим С.О. було виявлено порушення водієм транспортного засобу MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , вимог пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03.02.2009, а саме несплату вартості послуг користування майданчиком за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 244. У зв`язку з цим, інспектором винесено постанову серії ОДП № 3238331 про накладення на позивачку, як на власника транспортного засобу, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП. Представник відповідача зазначає, що дії інспектора під час виявлення адміністративного правопорушення та винесення постанови є правомірними та повністю відповідають нормам чинного законодавства. Зокрема, відповідно до Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 25.05.2011, безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів і Правил дорожнього руху. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу обов`язково розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Водночас, згідно з наявними фотоматеріалами, зафіксованими інспектором у період з 12 год. 31 хв. по 12 год. 56 хв., на лобовому склі автомобіля MAZDA EZ-60 відсутній будь-який знак, що свідчив би про статус водія як особи з інвалідністю. Крім того, схема організації платного паркування за вказаною адресою підтверджує, що транспортний засіб позивачки перебував поза межами місць, спеціально відведених для паркування автомобілів осіб з інвалідністю. За таких обставин, за відсутності ознак відповідного статусу водія та порушення умов розміщення авто, послуги паркування мали бути сплачені на загальних підставах. Також представник відповідача звернула увагу суду на те, що оскільки правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки, розгляд справи та винесення постанови здійснювалися інспектором на місці виявлення правопорушення без участі особи, яка притягається до відповідальності, що узгоджується зі спеціальним порядком, встановленим статтею 279-1 КУпАП. 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 12.06.2026 від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, у якій вона підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. 22.06.2026 представник відповідача - Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради - за довіреністю Бродецька С.Б. також подала заяву про розгляд справи без її участі. 
Зважаючи на викладене та керуючись положеннями КАС України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній матеріалів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми права, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 17.03.2026. 
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , виданим 04.05.2017 Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання).
28.05.2026 інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Васильєвим С.О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП № 3238331, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 28.05.2026 о 12 год. 31 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 24А, водій транспортного засобу MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила паркування транспортних засобів, а саме не сплатив вартість послуг за користування майданчиком для платного паркування, чим порушив вимоги пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03.02.2009.
Позивачка стверджує, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки вона є особою з інвалідністю II групи та має право на безоплатне паркування транспортних засобів. 
Відповідач у відзиві наполягає на правомірності притягнення позивачки до відповідальності, посилаючись на недотримання нею умов реалізації права на пільгу, встановлених Порядком надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 25.05.2011. 
Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 152-1КУпАП.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства, як передбачено частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 77 КАС України).
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 152-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.
У примітці до вказаної статті зазначено, що положення частини 1 цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами 6 та 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.
Місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 та 8 цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом 3 частини 1 статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до частини 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Частиною 2 статті 277 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 і 2 статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки, розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Статтею 279-1 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 52-2 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. 
Положення частини 1 цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами 6 та 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях.
Відповідно до частини 6 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Разом з тим, частиною 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Порядок надання пільг власникам транспортних засобів, зазначених у частині 6 цієї статті, на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування та на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги щодо зберігання транспортних засобів (крім автостоянок - гаражних кооперативів), визначається Кабінетом Міністрів України (частина 11 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).
З метою врегулювання порядку надання пільг щодо безоплатного паркування особами з інвалідністю, постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 25.05.2011 затверджено Порядок надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів (далі - Порядок № 585).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 585 право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається, зокрема, водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 585 безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1342 від 03.12.2009, і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак Водій з інвалідністю.
Системний аналіз наведених правових норм надає суду підстави для висновку про те, що право осіб з інвалідністю на безоплатне паркування транспортних засобів не є абсолютним і реалізується у чітко визначеному законодавством порядку. Для звільнення від оплати за послуги паркування необхідна наявність двох обов`язкових умов: розміщення транспортного засобу на спеціально відведеному, облаштованому та позначеному дорожніми знаками 5.42.1, 5.43 з табличкою 7.17 та/чи дорожньою розміткою 1.28 місці майданчика для паркування; наявність на автомобілі (у лівому нижньому куті лобового скла) розпізнавального знака «Водій з інвалідністю». У разі розміщення особою з інвалідністю транспортного засобу поза межами спеціально призначених для цього місць або за відсутності відповідного розпізнавального знака на транспортному засобі, паркування здійснюється на загальних підставах із відповідним обов`язком водія щодо оплати таких послуг. 
Судом встановлено, що 28.05.2026 о 12 год. 31 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 24А, водій транспортного засобу MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , припаркував вказаний автомобіль на майданчику для платного паркування без оплати вартості послуг користування ним.
У цей же день інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Васильєвим С.О. на місці виявлення правопорушення було винесено оскаржувану постанову серії ОДП № 3238331, якою власницю автомобіля ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600,00 грн.
Дослідивши надані відповідачем матеріали фотофіксації правопорушення у період з 12 год. 31 хв. по 12 год. 56 хв. та копію схеми розміщення майданчика для платного паркування за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 24А, суд встановив, на вказаному паркувальному майданчику облаштовано спеціальні місця для паркування транспортних засобів осіб з інвалідністю, які належним чином позначені дорожньою розміткою 1.28 та відповідними дорожніми знаками. Водночас транспортний засіб MAZDA EZ-60, д.н.з. НОМЕР_1 , було припарковано на звичайному платному паркувальному місці загального користування, яке не є місцем для паркування автомобілів осіб з інвалідністю. Крім того, на лобовому склі вказаного автомобіля на момент фіксації відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
Доводи позивачки про те, що наявність у неї статусу особи з інвалідністю II групи є безумовною та достатньою підставою для звільнення від оплати за паркування на будь-якому місці паркувального майданчика, суд відхиляє з огляду на таке. 
Законодавство України, гарантуючи соціальний захист осіб з інвалідністю, водночас чітко регламентує процедуру реалізації відповідних пільг. Таке регулювання спрямоване на забезпечення балансу публічних та приватних інтересів, дотримання принципу правової визначеності, а також підтримання належного правопорядку в сфері дорожнього руху та благоустрою. Наявність пільгового статусу у особи сама по собі не звільняє її як водія від обов`язку дотримуватися Правил дорожнього руху та Правил паркування транспортних засобів, які є обов`язковими для всіх учасників дорожнього руху.
Встановлені Порядком № 585 вимоги щодо обов`язку розташування транспортного засобу на спеціально виділених місцях та маркування автомобіля розпізнавальним знаком жодним чином не звужують обсяг прав позивачки, закріплених статтею 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Навпаки, ці норми визначають чіткий механізм їх реалізації, що мінімізує ризики зловживань пільгами та забезпечує уповноваженим особам контролюючих органів можливість під час візуального обстеження ідентифікувати транспортні засоби, які звільнені від плати, та утримуватися від фіксації правопорушень щодо них. 
Оскільки на лобовому склі автомобіля MAZDA EZ-60 на момент фіксації був відсутній знак «Водій з інвалідністю», а сам транспортний засіб перебував на паркомісці загального користування, у інспектора з паркування були відсутні підстави вважати даний автомобіль звільненим від сплати вартості послуг паркування. За таких обставин, обов`язок зі сплати вартості послуг користування майданчиком мав виконуватися позивачкою на рівних умовах з іншими користувачами, а його невиконання утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП. 
Твердження Почапської Є.Ю. про порушення інспектором вимог статей 245 та 280 КУпАП через розгляд справи за її відсутності та без надання можливості скористатися правовою допомогою суд відхиляє як безпідставні. Стаття 279-1 КУпАП є спеціальною нормою права, яка встановлює, що у разі фіксації порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки (відеозапису) постанова про накладення адміністративного стягнення виноситься без участі особи, яка притягається до відповідальності. Такий спрощений порядок розгляду прямо передбачений чинним законодавством України і покликаний забезпечити оперативність реагування на правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та паркування, тому дії інспектора в цій частині повністю відповідали вимогам закону. 
За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, винесеною в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Враховуючи, що правомірність дій та рішень відповідача була доведена належними та допустимими доказами, а аргументи позивачки не знайшли свого підтвердження, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову серії ОДП № 3238331 від 28.05.2026 залишити без змін, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення. 
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-
у х в а л и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.
Постанову інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Васильєва Сергія Олександровича серії ОДП № 3238331 від 28 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 152-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП - залишити без змін.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:	  	Г. В. Булгакова