ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р. 	Справа № 520/18756/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі №520/18756/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст заяви та її обґрунтування.
23.03.2026 ОСОБА_2 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд:
- зобов`язати керівника відповідача у справі надати звіт про виконання судового рішення у справі 520/18756/25 від 15.09.2025р, що набрало законної сили, у строк визначений судом;
- за наслідками розгляду зазначеного вище звіту від керівника відповідача про виконання судового рішення у справі №520/18756/25 від 15.09.2025 р накласти на вказаних вище керівників суб`єкта владних повноважень штраф у сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст.382 прим.3 ч.3 КАС України) та відповідно до ст.382 прим.3 ч.4 КАС України половину суми штрафу стягнути на користь гр. ОСОБА_1 , іншу половину до Державного бюджету України.
В обґрунтування заяви зазначено, що судове рішення, що набрало законної сили, на дату подання заяви не виконано, в тому числі внаслідок звернення до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 залишено без задоволення заяву позивача в порядку ст. 382 КАС України.
Постановлячи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи місять лист відповідача, який надійшов на адресу суду 22.09.2025 року, відповідно до якого відповідач повідомив, що на виконання рішення суду у цій справі ним здійснений розгляд по суті заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025, так державним виконавцем Луценко А.О. надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025, відповідь від 11.07.2025 направлено на електронну адресу ОСОБА_1 . Крім того, 10.03.2026 на адресу суду надійшов лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до якого долучено постанову по закінчення виконавчого провадження від 26.02.2026 винесену при примусовому виконання виконавчого листа № 520/18756/25, виданого 17.02.2026 Харківським окружним адміністративним судом. Враховуючи, що відповідачем вчинені дії по виконанню рішення суду від 15 вересня 2025 року по справі № 520/18756/25, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 по справі №520/9414/25, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що зобов`язання відповідача судом першої інстанції надати письмові пояснення щодо заяви про встановлення судового контролю до 01.04.2026 та подальша відмова в задоволенні такої заяви явно суперечать одне одному. Оскаржувана ухвала не містить висновків суду з обґрунтуванням та відхиленням судом кожного із наданих доказів ОСОБА_1 . При цьому, відповідач у період з 23.03.2026 до 13.04.2026 не надавав до суду жодного документу у справі, тому висновок суду про дослідження наданих відповідачем документів не відповідає дійсності. Більш того, суд дослідив документи у справі, за якими вже було здійснено висновки в рішенні суду, чим фактично здійснив повторний перегляд судового рішення. Зауважив, що суд неправильно тлумачить норми КАС України та вказує у судовому рішенні про зобов`язання надати пояснень щодо поданої заяви та не зобов`язує відповідача надати звіт про виконання судового рішення, що не є однаковим застосуванням заходів.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
11.05.2026 від Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що державним виконавцем констатовано факт виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/18756/25 до відкриття виконавчого провадження.
13.05.2026 судом отримано відповідь на відзив, в якому ОСОБА_2 зазначає, що відзив не містить жодного спростування доводів та доказів, наданих ОСОБА_1 .
Крім того, апелянт подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що оскаржує дії службових осіб підрозділів ДВС в межах справи №520/5956/26. Закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №520/18756/25 вважає безпідставним. Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було надано скаргу до Міністерства юстиції України щодо протиправності дій службових осіб підрозділів ДВС.
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що справа розглядалася судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та оскаржувана ухвала постановлена в порядку письмового провадження, колегія суддів з урахуванням пункту 3 частини першої статті 311 та частини першої статті 312 КАС України дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи встановлено, що 02.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив винести постанови про закриття виконавчого провадження та про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - щодо виконавчого провадження ВП 76771444 відносно гр. ОСОБА_1 . Проте, в порушення визначеного Законом України «Про виконавче провадження» терміну відповідь позивачу не надано, що стало підставою для звернення з позовом до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 по справі № 520/14776/25, яке набрало законної сили 19.07.2025, адміністративний позов ОСОБА_2 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025;
зобов`язано Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути належним чином та надати відповідь на заяву від 02.06.2025 ОСОБА_1 ;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач 10.07.2025 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив Немишлянський районний відділ ДВС у місті Харкові СМУМЮ прийняти до розгляду заяву від 02.06.2025, вирішити питання по суті заяви щодо виконання судового рішення від 08.07.2025 у справі 520/14776/25.
Листом від 11.07.2025 відповідач надав позивачу відповідь на його заяву, в якому повідомив хід виконавчого провадження та зазначив нормативні акти якими регулюється проведення виконавчих дій.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі №520/18756/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026, позов ОСОБА_1 задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльності Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025, про винести постанови про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № ВП 76771444;
зобов`язано Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025, про винести постанови про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № ВП 76771444 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.
Листом від 18.09.2025 №90140 відповідач на виконання рішення суду по справі №520/18756/25 повідомив про те, що 19.05.2025 ВП №76771444 завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Поінформовано, що підстави зняття арешту з майна (коштів) визначені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на дату надання відповіді, визначені законом підстави для зняття з арешту з майна, коштів боржника відсутні. Заборгованість по виконавчому провадженню №76771444 у розмірі 40800,00 грн, виконавчий збір у розмірі 4080,00 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн, всього 45183,00 грн.
Листом від 19.02.2026 №10889 відповідач щодо виконавчого листа №520/18756/25 від 17.02.2026 та №520/14776/25 від 03.10.2025 втретє надав інформацію.
10.03.2026 на адресу Харківського окружного адміністративного суду надійшов лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до якого долучено постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2026 винесену при примусовому виконання виконавчого листа № 520/18756/25, виданого 17.02.2026 Харківським окружним адміністративним судом.
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) №29439/02 від 26 квітня 2005 року та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine) №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Частиною першою статті 382 КАС України установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подачі звіту та накладення штрафу.
Поряд з тим, суд зауважує, що такий захід судового контролю підлягає до застосування у разі не виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду без наявності на те поважних причин.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.
За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Колегією суддів встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі №520/18756/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026, зобов`язано Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025, про винести постанови про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № ВП 76771444 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.
Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за вказаним рішенням суду, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановою Яною від 26.02.2026 закінчено виконавче провадження №80301120 з примусового виконання виконавчого листа № 520/18756/25, виданого 17.02.2026 Харківським окружним адміністративним судом, що свідчить про вчинення відповідачем певних дій з виконання рішення суду.
Зі змісту вказаної постанови встановлено, що висновок про закінчення виконавчого провадження ґрунтувався на тому, що державним виконавцем були втричі розглянуті питання за заявою ОСОБА_1 від 02.06.2025, а саме листами від 11.07.2025, від 18.09.2025, від 19.02.2026.
Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив зміст вказаних листів, а також не надав жодної оцінки тому, чи підтверджують вони розгляд по суті заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025 про винесення постанови про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № ВП 76771444.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не є беззаперечним доказом виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі №520/18756/25.
Колегія суддів зауважує, що інститут судового контрою за виконанням рішення є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача. У разі невиконання судового рішення особа, на користь якої ухвалено судове рішення, має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника - суб`єкта владних повноважень, передбачених як законодавством про виконавче провадження, так і КАС України, а законодавець не встановлює залежності звернення до суду із заявою в порядку статті 382 КАС України від того, чи здійснюється примусове виконання рішення суду органами державної виконавчої служби чи ні.
Застосування заходів впливу, передбачених спеціальними нормами КАС України, може мати місце, якщо державним виконавцем до боржника вжиті всі можливі заходи впливу, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», однак вони виявилися безрезультативними. У контексті вказаного суд зауважує, що ОСОБА_2 неодноразово у своїх поясненнях зазначав про свою незгоду з діями виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, що судом першої інстанції враховано не було.
Водночас, дослідивши згадані вище листи Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які були долучені ОСОБА_2 до заяви про встановлення судового контролю, колегія суддів встановила наступне.
Листом від 11.07.2025 за вих.№67418 ОСОБА_1 повідомлено, що керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 16.12.2024 головним державним виконавцем Відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №76771444. 16.12.2024 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн. Повідомлено зміст п.1 ч.3 та п. п. 2, 3 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням викладеного вказано, що як боржникам, так і стягувачам необхідно дотримуватися вимог чинного законодавства, що стосуються фінансування виконавчого провадження. Також поінформовано, що 16.12.2024, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4080,00 грн. Крім того, зазначено, що під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем 16.12.2024, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення, винесена постанова про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на всі грошові кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або/ звернення стягнення, на які заборонено законом. Постанову про арешт коштів боржника направлено на виконання до банків-учасників з накладанням електронного цифрового підпису через АСВП. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, немає, на рахунках в банківських установах кошти відсутні, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Також поінформовано, що 19.05.2025, керуючись статтею 56 Закону України про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника, а 19.05.2025 на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу. Повідомлено про зміст ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника його частини.
Листом від 18.09.2025 за вих.№90140 ОСОБА_1 повідомлено, що 11.07.2025 з електронної адреси виконавчої служби на електронну адресу ОСОБА_1 було направлено відповідь на заяву від 02.06.2025. Поінформовано, що 19.05.2025 ВП №76771444 завершено на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вказано, що станом на дату надання відповіді визначені законом підстави для зняття арешту з майна, коштів боржника відсутні. Заборгованість по виконавчому провадженню №76771444 у розмірі 40800,00 грн, виконавчий збір у розмірі 4080,00 грн, та витрат виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн, всього 45183,00 грн.
Листом від 19.02.2026 за вих.№10889 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідь на заяву вже надавалась (відправлена на електронну адресу ОСОБА_1 11.07.2025 та 18.09.2025). Втретє повідомлено про хід виконавчого провадження №76771444. Зазначено про винесення постанови від 16.12.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн, постанови від 16.12.2024 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4080,00 грн, винесених на підставі зокрема статей 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважено, що як боржникам, так і стягувачам необхідно дотримуватися вимог чинного законодавства, що стосуються фінансування виконавчого провадження, враховуючи положення статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Крім того, вкотре поінформовано, що під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем 16.12.2024, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення, винесена постанова про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на всі грошові кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або/ звернення стягнення, на які заборонено законом. З метою повного та фактичного виконання постанови серії ЕАТ №ЕНА №3389278, виданої 01.11.2024 Департаментом патрульної поліції, державним виконавцем, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснено заходи примусового виконання рішення, а саме направлено до банківських установ платіжні інструкції для списання коштів за виконавчим провадженням. 19.05.2025, керуючись статтею 56 Закону України про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, немає, на рахунках в банківських установах кошти відсутні, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Крім того, звернуто увагу, що відсутні законні підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника.
Таким чином, Немишлянським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листами від 11.07.2025 за вих.№67418, від 18.09.2025 за вих.№90140 та від 19.02.2026 за вих.№10889 було повідомлено про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», про відсутність підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника (на підставі частин четвертої-п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»), про обов`язок сплати стягнення виконавчого збору та визначеного розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (зокрема, на підставі статей 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5), чим фактично відмовлено у винесенні постанов про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту коштів боржника, про зняття арешту майна, про закриття постанови про стягнення виконавчого збору, про закриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № ВП 76771444 на вимогу ОСОБА_1 , вказану в заяві від 02.06.2025.
Наведене свідчить про те, що відповідачем фактично виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі №520/18756/25 шляхом розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025 по суті.
Таким чином, враховуючи факт наявності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі №520/18756/25, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю у вигляді надання звіту.
Разом з тим, суд першої інстанції, зазначаючи про наявність доказів вчинення відповідачем дій на виконання рішення суду від 15 вересня 2025 року по справі № 520/18756/25, помилково виходив лише з факту винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження №80301120 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав та мотивів ухвали про повернення позовної заяви.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 по справі №520/18756/25 змінити в частині мотивів і підстав відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі № 520/18756/25, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 по справі №520/18756/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов