ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/11568/26
провадження № 2/753/11741/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Комаревцевої Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , у якому просить розірвати договір купівлі-продажу товару, стягнути з відповідача 959,00 грн, сплачених за товар, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, а також штраф відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позов обґрунтовано тим, що 26 січня 2026 року позивачем було оформлено заявку на придбання павербанку, первісна вартість якого становила 749,00 грн. Подальша комунікація між сторонами відбувалася через месенджер Rakuten Viber та засоби телефонного зв`язку. За твердженням позивача, представник продавця запропонував придбати інший павербанк, повідомивши про його більшу потужність, надійність та виготовлення на території Європейського Союзу, а саме Німеччини. Після цього позивач сплатила 959,00 грн, а відповідач направила товар поштовим зв`язком.
Позивач зазначає, що після отримання товару встановила його невідповідність повідомленим характеристикам, зокрема товар був виготовлений у Китаї, а не у Німеччині, як було зазначено під час переддоговірної комунікації. У зв`язку з цим позивач вважає, що їй було надано недостовірну інформацію про товар, що вплинуло на її волевиявлення щодо укладення договору та сплати коштів.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії листування з відповідачем через месенджер Rakuten Viber, копію чека про оплату товару, докази отримання поштового відправлення, фото товару, копію претензії з доказами її направлення, копію паспорта та РНОКПП, а також договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 30012610 від 30.01.2026, акт приймання-передачі послуг та квитанцію про оплату таких послуг.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач правом на подання відзиву не скористалася, доказів на спростування позовних вимог, доказів надання позивачу достовірної інформації про основні характеристики товару, країну походження товару, а також доказів повернення сплачених позивачем коштів суду не надала.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. 
Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. 
За змістом ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч.1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. 
Згідно з ч.1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Суд враховує, що спірні правовідносини виникли між фізичною особою, яка придбала товар для особистих потреб, та фізичною особою-підприємцем, яка здійснювала продаж товару, тому до них застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 7, 8, 11, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір із споживачем може бути усним чи письмовим, договір, укладений на відстані, укладається за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а недоліком є будь-яка невідповідність продукції умовам договору або інформації про продукцію, наданій продавцем. 
За ч. 1 ст. 15 цього Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Відповідно до ч. 1, п. 1, 5 ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика забороняється, а підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача укласти правочин шляхом надання неправдивої чи неповної інформації про основні характеристики продукції, її географічне походження, умови оплати чи доставки.
З наданих позивачем доказів убачається, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу товару на відстані, позивач сплатила відповідачу 959,00 грн, а відповідач направила товар позивачу. Копія чека про оплату та докази отримання відправлення підтверджують виконання позивачем свого обов`язку щодо оплати товару. Листування сторін та фото товару підтверджують, що до придбання товару позивачу повідомлялися певні характеристики товару, зокрема щодо його походження та якості, однак після отримання товару позивач виявила невідповідність таким характеристикам.
Відповідач, будучи суб`єктом підприємницької діяльності, не надала суду доказів того, що до укладення договору повідомила споживача про товар повну, достовірну та своєчасну інформацію, не надала доказів відповідності поставленого товару заявленим характеристикам, а також не спростувала доводів позивача про введення її в оману щодо істотних для споживача характеристик товару.
За таких обставин суд дійшов висновку, що права позивача як споживача порушені, а вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар суми 959,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Разом з тим вимога про стягнення з відповідача штрафу відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягає. Частиною 1 ст. 23 цього Закону передбачено відповідальність суб`єктів господарювання за порушення законодавства про захист прав споживачів у вигляді штрафів, однак відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону суми таких штрафів зараховуються до державного бюджету. Отже, зазначена норма не встановлює цивільно-правового способу захисту у вигляді стягнення штрафу саме на користь споживача в межах цього позову.
Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; для цілей розподілу судових витрат учасник справи має подати докази обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи, часом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
На підтвердження понесення витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 30012610 від 30.01.2026, копію акта приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 26.03.2026, а також квитанцію про оплату. З акта вбачається, що надані послуги охоплювали підготовку проєкту заяви до Держпродспоживслужби, скарги, претензії, позовної заяви та комунікацію представника, тобто такі послуги були пов`язані із захистом порушеного права позивача як споживача та подальшим зверненням до суду.
Разом з тим суд враховує, що ціна основної майнової вимоги становить 959,00 грн, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, предмет доказування не є складним, а обсяг процесуальних дій у справі є незначним. Тому заявлена до стягнення сума 10 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, розумності та необхідності у розумінні ч. 4 ст. 137 ЦПК України. З урахуванням фактичного підтвердження понесення витрат, характеру спору, ціни позову, обсягу наданих послуг та часткового задоволення позовних вимог суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а в іншій частині цієї вимоги відмовити.

Щодо судового збору суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Оскільки позовні вимоги про захист прав споживача задоволено частково, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. З огляду на заявлення та задоволення вимог майнового і немайнового характеру, з відповідача належить стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 202, 205, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 629, 655, 673, 698 ЦК України, ст. 1, 8, 15, 19, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу павербанку, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за товар кошти у розмірі 959 грн 00 коп. (девятсот пятдесят девять гривень 00 копі йок).
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн 00 коп. (дві тисячі гривень 00 копійок).
У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в іншій частині відмовити.
У задоволенні вимоги про стягнення штрафу відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 15.06.2026
Суддя: Комаревцева Л.В.