Справа153/668/26
Провадження2/153/351/26-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2026 р. м.Ямпіль 

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області
Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Гаврилюк Т.В.
за участю секретаря судового засідання Шарко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №153/668/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №8888750 від 01.05.2023 у сумі 33824,50 грн., 2662,40 грн. сплаченого судового збору, а також витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01.05.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №8888750, згідно з умовами якого відповідач отримала 9000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у визначеній сумі. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору №8888750 від 01.05.2023 визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Позивач вказав, що відповідач для отримання кредиту зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця через заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті. В особистому кабінеті вказала банківську карту, на яку будуть зараховані кошти. Електронна ідентифікація відповідача здійснилась при вході в особистий кабінет, шляхом введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону або електрону пошту відповідача. Також, для отримання кредитних коштів відповідач здійснила заповнення заяви на отримання кредиту на Веб-сайті кредитодавця. Відповідач ознайомившись з умовами кредитування визначеними в проекті договору, підтвердила його підписання. Електронна форма індивідуальної частини укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті відповідача. Відповідач підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 24.12.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення права вимоги №110-МЛ/Т від 24.12.2024. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №8888750 від 01.05.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Позивач вказує, що сума заборгованості відповідача становить 33824,50 грн., відповідно до виписки з особового рахунку, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8250 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 24674,50 грн. В зв`язку з вище викладеним відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості від 02.03.2026 вих.№24068251/4676. Оскільки відповідач не погашає заборгованість тому, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.
30.04.2026 за вх..№3492 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Покоєвич А.О., який діє на підставі ордеру серії АІ №2184823 від 25.04.2026 подав відзив. У відзиві посилається на те, що відповідно до положень статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються кредитодавцем фізичній особі на умовах платності, строковості та повернення для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є правовідносинами споживчого кредитування, на які поширюється дія зазначеного Закону, зокрема вимоги щодо повного, чіткого та достовірного інформування позичальника про істотні умови кредиту до моменту його укладення. Згідно із статтями 9, 12 та 13 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець зобов`язаний до укладення договору надати споживачу вичерпну інформацію про умови кредиту, зокрема щодо: загального розміру кредиту; строку кредитування; процентної ставки та порядку її нарахування; загальної вартості кредиту; комісій та інших обов`язкових платежів. Ненадання або надання недостовірної чи неповної інформації про істотні умови кредиту є порушенням вимог Закону та принципу добросовісності у договірних правовідносинах. Як убачається із заяви-анкети, яка була підписана сторонами на етапі оформлення кредиту, позичальнику було запропоновано та доведено до відома наступні умови: строк кредитування — 15 днів; процентна ставка — 1 % на день; сума кредиту — 9000 грн.; «замовлена сума» — 10000 грн.; комісія за надання кредиту — 10% від суми кредиту; замовлений строк — 30 днів. Позичальник, ознайомившись із зазначеними умовами, погодився з ними та здійснив акцепт відповідної пропозиції, виходячи з того, що саме ці умови є істотними та остаточними для укладення правочину. Водночас, при подальшому детальному аналізі тексту кредитного договору встановлено істотні розбіжності між умовами, зазначеними в заяві-анкеті, та умовами індивідуальної частини договору про споживчий кредит. Зокрема, у тексті договору передбачено: загальний строк кредитування — 105 днів; поділ строку на пільговий період (15 днів) та поточний період (90 днів); процентна ставка у пільговому періоді — 1% на день; процентна ставка у поточному періоді — 3% на день. Таким чином, фактичні умови договору істотно відрізняються від умов, що були доведені до відома позичальника на етапі заповнення анкети та прийняття рішення про укладення договору. Особливої уваги заслуговує те, що: замість заявленого строку 15 днів фактично встановлено строк 105 днів; замість єдиної ставки 1% на день застосовано диференційовану ставку, яка передбачає 3% на день у поточному періоді; «замовлена сума» 10000 грн. не корелює з фактично отриманою сумою 9000 грн., що свідчить про включення комісійних платежів до структури кредиту ще на етапі формування заборгованості. Наведені розбіжності між інформацією, доведеною до позичальника до моменту укладення договору, та фактичними умовами кредитного договору свідчать про відсутність належного, повного та прозорого інформування споживача про реальну вартість кредиту, що суперечить принципам Закону України «Про споживче кредитування» та порушує баланс договірних прав і обов`язків сторін. Крім того, включення різних строків кредитування (15 днів у заяві-анкеті та 105 днів у договорі) та різних процентних ставок (1% у заяві-анкеті та 3% у договорі) свідчить про істотну зміну умов кредитування без належного доведення таких змін до відома позичальника до моменту акцепту, що ставить під сумнів усвідомленість його волевиявлення при укладенні договору. З огляду на викладене, наявні підстави вважати, що умови кредитного договору в частині процентної ставки, строку кредитування та загальної вартості кредиту не були належним чином погоджені сторонами у момент укладення договору, що має істотне значення для правильного визначення розміру заборгованості та правової оцінки спірних правовідносин. Позивач у позовній заяві не навів жодних пояснень щодо виявлених істотних розбіжностей між умовами, що були відображені у заяві-анкеті, та умовами, закріпленими в індивідуальній частині кредитного договору. Фактично позивач обмежився загальним посиланням на факт укладення договору та його виконання, не надавши суду аргументованої правової позиції щодо причин зміни ключових параметрів кредитування. При цьому, позивачем не спростовано доводів про те, що умови кредитування, які були доведені до відома позичальника на етапі оформлення заявки, істотно відрізняються від умов, які фактично застосовуються при розрахунку заборгованості, що має суттєве значення для визначення обсягу прав та обов`язків сторін. Відсутність будь-яких роз`яснень з боку позивача щодо зазначених невідповідностей свідчить про недоведеність належного та повного інформування споживача про істотні умови кредиту до моменту укладення договору, що є обов`язковою вимогою законодавства у сфері споживчого кредитування. Встановлений умовами кредитного договору №8888750 від 01.05.2023 строк його дії є чітко визначеним та становить 105 днів із кінцевою датою виконання зобов`язання — 14.08.2023, яка відповідно до умов договору є датою остаточного погашення заборгованості та завершення строку користування кредитними коштами на погоджених сторонами умовах. Саме до цієї дати сторони визначили межі існування зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом у договірному розмірі. Водночас із поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснюється і після спливу визначеного договором строку кредитування, зокрема до 29.08.2023, тобто у період, який виходить за межі як кінцевої дати договору, так і погодженого сторонами строку користування кредитом. Таким чином, позивач фактично продовжує нарахування договірних процентів за користування кредитом після припинення строку кредитування, визначеного сторонами. Окремо зазначив, що така практика нарахування свідчить не лише про вихід за межі умов самого кредитного договору №8888750 від 01.05.2023, а й про невідповідність первинно доведеним до відома позичальника умовам кредитування, викладеним у заяві-анкеті, де строк кредитування визначався як 15 днів. Таким чином, має місце істотне розширення строків кредитування як порівняно з умовами, з якими позичальник ознайомлювався на етапі укладення правочину, так і з фактичними умовами, закріпленими в договорі, що в сукупності свідчить про відсутність належної узгодженості істотних умов кредиту та суперечливість застосованого позивачем порядку нарахування заборгованості. Окремої уваги потребує нарахування позивачем суми у розмірі 100 грн., як «комісії за управління та обслуговування кредиту», оскільки така вимога не узгоджується з умовами кредитного договору №8888750 від 01.05.2023. Згідно з умовами договору сторонами прямо передбачено лише одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, яка нараховується в момент видачі кредиту, а також проценти за користування кредитом у визначених договором розмірах. Водночас жодної окремої умови щодо додаткової комісії за управління та обслуговування кредиту договором не встановлено. За таких обставин включення позивачем до розрахунку заборгованості додаткової суми у розмірі 100 грн. не ґрунтується на умовах кредитного договору №8888750 від 01.05.2023 та фактично є новим платежем, який не був погоджений сторонами при укладенні правочину. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору №8888750 від 01.05.2023 не передбачено окремої комісії за управління та обслуговування кредиту, її нарахування є таким, що не відповідає погодженим сторонами умовам договору та фактично свідчить про одностороннє розширення обсягу грошових зобов`язань позичальника. Відповідно до умов кредитного договору, визначених самим кредитодавцем, реальна вартість користування кредитом є такою, що суттєво виходить за межі звичайної плати за користування грошовими коштами та набуває характеру непропорційного фінансового навантаження на позичальника. Так, у тексті договору прямо зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період становить 22711,00 % річних, а за весь строк кредитування — 11755,00 % річних. Крім того, загальні витрати позичальника за кредитом за весь строк користування визначені у розмірі 26550 грн., тоді як орієнтовна загальна вартість кредиту складає 35550 грн. При цьому фактична сума отриманих відповідачем коштів становила лише 9000 грн. Таким чином, навіть із самого змісту договору вбачається, що у разі належного виконання його умов позичальник мав би сплатити суму, яка більш ніж у чотири рази перевищує отримані кошти, а розмір лише процентів та інших платежів перевищує суму тіла кредиту більш ніж у два рази. За таких обставин проценти за користування кредитом фактично втрачають свою правову природу як плата за користування грошовими коштами та трансформуються у надмірний і економічно необґрунтований фінансовий тягар, який не відповідає ані суті кредитного зобов`язання, ані принципам справедливості та добросовісності. Особливої уваги заслуговує те, що сам кредитодавець у договорі використовує формулювання «орієнтовна реальна річна процентна ставка» та «орієнтовна загальна вартість кредиту», що свідчить про відсутність чіткої визначеності істотних умов щодо вартості кредиту. Водночас саме ці показники демонструють реальний масштаб фінансового навантаження, яке покладається на позичальника, і цей масштаб є очевидно непропорційним отриманій сумі кредиту. З урахуванням наведеного, заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 33824,50 грн., з яких 24674,50 грн. становлять проценти, підтверджує, що основна частина вимог складається саме з нарахувань, які суттєво перевищують суму фактично отриманих коштів. Це свідчить про те, що предметом спору є не звичайна плата за користування кредитом, а результат застосування умов договору, які призводять до формування надмірного фінансового тягаря для відповідача. З позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» стало відомо наступне: 24.12.2024 року між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.12.2024. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги. Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором №8888750 від 01.05.2023, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. Зазначив, що про зазначене вище щодо відступлення прав вимоги ОСОБА_1 повідомлено не було, а також вона не отримувала жодних письмових повідомлень та листів від даних організацій про відступлення прав вимоги. Всі зазначені вище дії суперечать чинному законодавству України. Крім того, звернув увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 позивачем не надано. А наявна платіжна інструкція №9562 від 24.12.2024 здійснена через АТ «Райффайзен банк» з рахунку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на рахунок ТОВ «Мілоан», однак з вищезазначених платіжних інструкцій неможливо зрозуміти, за відступлення права вимоги по яких саме кредитних договорах, за договором №110-МЛ від 24.12.2024 про відступлення прав вимоги, здійснювалась оплата. Без надання оригіналів відповідних платіжних документів неможливо достеменно встановити, чи мала місце фактична оплата за відступлення права вимоги, чи охоплює вона саме спірний кредитний договір, а також чи дійсно відбулося набуття позивачем прав кредитора у законний спосіб. Окремо звернув увагу на зміст додатків, поданих позивачем разом із позовною заявою, оскільки вони містять значну кількість документів, які за своєю суттю не є належними доказами у справі. Зокрема, у складі додатків наявна ціла низка документів, що являють собою незаповнені бланки, які при цьому вже містять підписи та відбитки печаток або їх електронні аналоги, а також документи, що виглядають як шаблони чи зразки, які взагалі не підписані. Такі матеріали не містять індивідуалізованих даних, не дозволяють встановити їх зв`язок із конкретними правовідносинами між сторонами у цій справі та не підтверджують жодних юридично значимих обставин. Крім того, серед додатків містяться зразки документів, що стосуються діяльності ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», які не містять ознак того, що вони були створені або використані саме в межах спірних правовідносин із відповідачем. Вказані матеріали не мають безпосереднього відношення до предмета доказування у справі, оскільки не підтверджують факту укладення саме цього кредитного договору, умов його виконання або наявності та розміру заборгованості. Наявність у матеріалах справи подібних документів може свідчити про формальний підхід позивача до формування доказової бази, а також про намагання створити видимість належного документального підтвердження заявлених вимог без надання конкретних та індивідуалізованих доказів, які б безпосередньо стосувалися відповідача та спірних правовідносин. Крім того, як правонаступник первісного кредитора (у разі відступлення права вимоги), позивач повинен володіти всією сукупністю документів, що підтверджують безперервність переходу права вимоги та дійсність кредитного зобов`язання, включно з підтвердженням факту перерахування коштів саме за спірним кредитним договором. Відсутність таких документів ставить під сумнів як факт надання кредиту, так і правомірність набуття позивачем права вимоги. Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв важливу постанову (справа №917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Просив відмовити у задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.
Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про проведення судового засідання повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с.4 позовної заяви), клопотання про витребування доказів (а.с.38), заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.51), відзив (а.с.56-60), витребування доказів (а.с.61-62), клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с.63-64).
Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.42-44), витребування доказів (а.с.46-47, 67-68), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.
Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:
Із копії Договору про споживчий кредит №8888750 від 01.05.2023 та графіку платежів, паспорту споживчого кредиту (а.с.6-12) судом встановлено, що ОСОБА_1 електронним підписом підписала документи погодившись з умовами, їй видано кредит у сумі 9000 грн. на строк 105 днів, дата повернення кредиту 14.08.2023. Комісія за надання кредиту 900 грн. (п.1.5.1 договору), остання була ознайомлена із графіком платежів, надавши свої персональні дані та контакти. Кредитні кошти надано позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 *08 (п.2.1. договору).
Із копії довідки про ідентифікацію та Анкети-заяви на кредит від 01.05.2023 (а.с.13-14) судом встановлено, що 01.05.2023 ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан» НОМЕР_2 , та погоджено кредит у сумі 9000 грн. 
Із копії платіжного доручення №99455232 від 01.05.2023 (а.с.14 зворотній бік) судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» перераховано кошти (кредит) у сумі 9000 грн. на картку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 .
Із копії відомості про щоденні нарахування та погашення та виписки з особового рахунку (а.с.15) судом встановлено, що з 01.05.2023 по 29.08.2023 нарахована комісія за оформлення кредиту та нараховувалися проценти. 
Із копії виписки з особового рахунка за кредитним договором №8888750 від 01.05.2023 (а.с.16) судом встановлено, що станом на 09.03.2026 заборгованість ОСОБА_1 складає: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8250 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 24674,50 грн.
Із копії договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 24.12.2024, реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, акту приймання-передачі реєстру боржників від 24.12.2024, платіжної інструкції №9562 від 24.12.2024 та витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 (а.с.16-28) судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір, за яким ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, а саме до ОСОБА_1 .
Із копії Претензії від 02.03.2026 вих.№24068251/4676 (а.с.28 зворотній бік) судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про погашення заборгованості у сумі 33824,50 грн.
Із витребуваної судом інформації, судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 , за період 01.05.2023 по 08.05.2023 було зарахування коштів на суму 9000 грн. (а.с.74-75).
Із витребуваної судом інформації вих..№20.1.0.0.0/7-260424/118635-БТ від 28.04.2026, судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» емітовано картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), по рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зарахування коштів на суму 9000 грн. за період з 01.05.2023 по 08.05.2023 (а.с.74-75).
Із платіжної інструкції №5898 від 24.09.2024 (а.с.83) судом встановлено, що 24.09.2024 ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» здійснило перерахунок коштів у сумі 1479167,31 грн. на рахунок ТОВ «МІЛОАН» згідно договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 без ПДВ.
Із копії повідомлення про відступлення права вимоги від 24.12.2024 (а.с.84) судом встановлено, що представником ТОВ «МІЛОАН» на адресу ОСОБА_1 24.12.2024 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги на підставі договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Одночасно повідомлено про заборгованість по кредитному договору №8888750 від 01.05.2023 перед ТОВ «МІЛОАН» на дату відступлення у сумі 33824,50 грн.
Із копії повідомлення-вимоги по кредитному договору №8888750 (а.с.85) судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 представником ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надіслано повідомлення-вимогу про її проданий борг та необхідність оплатити борг на нові реквізити у сумі 33824,60 грн. до 24.01.2025.
Із повідомлення вх..№4338 від 01.06.2026 (вих..№ЯЛ/26/28052026 від 28.05.2026) судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал надало опис відправки на адресу суду докази повідомлення про перехід права вимоги по кредитному договору №8888750 від 01.05.2023 до ОСОБА_1 згідно договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Щодо надання оригіналу платіжної інструкції за договором відступлення прав вимоги №110МЛ від 24.12.2024 відносно кредитного договору №8888750 від 01.05.2023 повідомляє наступне. Відповідно до п.7.1. Договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24 грудня 2024 року: В якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього договору сплачує Кредиторові плату. Відповідно до п.6.1. Договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24 грудня 2024 року: у відповідності до умов цього Договору Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові Права вимоги до Боржників які виникли у Кредитора внаслідок укладення з Боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до Портфелю Заборгованості. У зв`язку з тим, що по Договору відступлення права вимоги здійснюється оплата всього портфелю заборгованості однією платіжною інструкцією відповідно до реєстру боржників, що є додатком до Договору про відступлення права вимоги, надати платіжну інструкцію по кожному боржнику не можливо. ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал надає оригінал загальної платіжної інструкції до відступлення прав вимоги №110-МЛ (а.с.87).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачеві були надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором позики, відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Позичальник згідно з ч.1ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що договір про споживчий кредит укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини.
Стосовно правонаступництва за борговим зобов`язанням.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.
Судом встановлено, що представником ТОВ «МІЛОАН» на адресу ОСОБА_1 24.12.2024 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги на підставі договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Одночасно повідомлено про заборгованість по кредитному договору №8888750 від 01.05.2023 перед ТОВ «МІЛОАН» на дату відступлення у сумі 33824,50 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором, підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18).
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Виходячи з ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.
Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
Матеріали справи містять виписку з особового рахунку, в якій зазначено про те, що тіло кредиту за договором від 01.05.2023 складає 9000 грн., а також підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с.13, 16).
Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 9000 грн. 01.05.2023.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц
Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 33824,50 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №22154від 08.04.2026, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2662,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2662,40 грн.
Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн.
Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Судом встановлено, що 01.07.2025 між ТОВ « ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським бюро «Апологет» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107. 
На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 гривень позивачем надано акт №Д/20321 від 09.03.2026 та детальний опис наданих послуг до акту №Д/20321 від 09.03.2026, відповідно до яких вартість послуг, які надавались, складається з наступного: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором – 0 год. 30 хв.; ознайомлення з меатеріалами кредитної справи – 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції клієнта у справі – 0 год. 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта – 3 год. 30 хв.; подання заяви до суду від імені клієнта – 1 шт., усього 6 год. 30 хв., 1 шт., сума наданих послуг відповідно до договору складає – 8000 грн.
Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу.
При визначенні співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд зазначає, що стороною відповідача було подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу і на його переконання заявлена сума відшкодування таких витрат у сумі 8000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.
При вирішенні цього питання суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників.
Суд також бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: усна консультація, ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви, та подача позовної заяви.
Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. 
Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Судовий розгляд справи здійснений без участі представника позивача, що не потребувало витрат часу адвоката для участі у судових засіданнях.
Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, щодо зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача до 5000 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України і на підставі ст.ст.15, 16, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України, ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, місто Львів вулиця Смаль-Стоцького,1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236, НОМЕР_7 в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614) заборгованість за кредитним договором №8888750 від 01.05.2023 у сумі 33824,50 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2662,40 грн., та понесені витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн., а всього 41486 (сорок одну тисячу чотириста вісімдесят шість) гривень 90 копійок.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т. В. Гаврилюк