Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/874/25 
Провадження № 2/943/136/2026 
28 квітня 2026 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Кос І. Б. 
за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.
за участю представника позивача - Пилипчука С.В. (в режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в :
позивач ТОВ «Коллект Центр» через представника за посадою - директора Ткаченко М.М. звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму в розмірі 91305,95 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 серпня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №4000255, за яким відповідачка отримала у кредит грошові кошти у розмірі 9000,00 грн., строком на 30 днів з можливістю його пролонгації, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,25% від суми кредиту за кожен день та комісії за надання кредиту у розмірі 11% від суми кредиту одноразово (990 грн), які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування отриманими кредитними коштами. Разом із тим, згідно Договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2022 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке згідно Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Коллект Центр», де згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором до позивача перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №4000255 від 16 серпня 2021 року на загальну суму заборгованості в розмірі 79515,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 9000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 69525 грн. та комісіями в сумі 990 грн. Крім того, 17 серпня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір позики №75337815, за яким відповідачка отримала у кредит грошові кошти в розмірі 6500,00 грн., строком користування на 30 днів, тобто до 16.09.2021 року, які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом у розмірі 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Разом із тим, згідно Договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке згідно Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Коллект Центр», де згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором до позивача перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором позики №75337815 від 17 серпня 2021 року на загальну суму заборгованості в розмірі 22140,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6500 грн., заборгованість за процентами в розмірі 15522 грн., нараховані 3% річних в сумі 14,95 грн. та інфляційні збитки в розмірі 104 грн. Проте, відповідачка не виконала належним чином своїх кредитних зобов`язань перед первісними кредиторами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку відповідачка добровільно не сплачує, зокрема на момент подання позову загальна сума заборгованості за обидвома кредитними договорами становить 91305,95 грн., з яких: сукупна заборгованість за тілом кредиту в сумі 15500 грн., сукупна заборгованість за процентами в розмірі 74697 грн., заборгованість за комісіями в сумі 990 грн., нараховані 3% річних в сумі 14,95 грн. та інфляційні збитки в розмірі 104 грн. Оскільки відповідачка добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитами (позикою), що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 25000,00 грн.
Ухвалою судді від 05.06.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Зозулю Ю.М. направили до суду письмові пояснення у справі від 18.12.2025, які по суті є відзивом на позовну зяаву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачка не погоджується із доводами позовної заяви. Так, представник відповідачки заперечує факт укладення його довірителькою спірних кредитних договорів із первісними кредиторами, які ОСОБА_1 ніколи не укладалися, вважаючи відсутніми в матеріалах справи належних і достовірних доказів, які би підтверджували факт підписання саме його довірителькою вищевказаних кредитних договорів, як і недоведеність надсилання відповідачці одноразових ідентифікаторів та накладення нею на такі договори електронних одноразових ідентифікаторів, про що в справі відсутні належні докази, а також вказує на належність номеру телефону та адреси електронної пошти не його довірительці, а її сину ОСОБА_2 . Крім того, представник відповідачки через відсутність у справі належних і допустимих доказів заперечує факти отримання відповідачкою заявлених у позовній заяві кредитних грошових коштів, зважаючи на ненадання позивачем виписок із банківського рахунку його довірительки про надходження їй від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у вказаних у цих договорах періоди та у вказаних сумах. Відтак, представник відповідачки вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. 
Позивач ТОВ «Коллект Центр», через представника ОСОБА_3 , направив до суду свої письмові пояснення по справі від 29.12.2025, що є по суті відповіддю на вищевказаний відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки представник позивача не погоджується із доводами письмових заперечень сторони відповідача. Так, представник позивача покликалася на доведеність укладення спірних кредитних договорів електронним шляхом за допомогою одноразових ідентифікаторів саме відповідачкою ОСОБА_1 , адже без отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між первісними кредиторами та відповідачкою не були би укладені, а спірні кредитні договори відповідачкою не оспорені в судовому порядку. Більше того, як звертає увагу представник позивача, що позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідачка ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надавши відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодилася із запропонованими умовами договорів, підписавши їх. Крім того, заперечуючи доводи представника відповідачки з приводу недоведеності факту видачі ОСОБА_1 кредитних коштів перевісними кредиторами, представник позивачки покликалася на наявність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження перерахування їй грошових коштів за Договором №75337815 (довідка ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 17.12.2024 року за вих. №КД-0000004047/ТНПП, відповідно до яких 17.08.2021 року відбувся переказ грошових коштів у сумі 6500,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , реквізити якої відповідачка власноручно вказала при заповненні форм на сайті Кредитодавця) та Договором №4000255 (квитанція платіжного сервісу АТ КБ «ПриватБанк» LiqPay, відповідно до яких 16.08.2021 року відбувся переказ грошових коштів у сумі 9000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , реквізити якої відповідачка власноручно вказала при заповненні форм на сайті Кредитодавця), що відповідає статті 13 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати первинні бухгалтерські документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підтвердження факту видачі кредитних коштів, оскільки не є банком та є фінансовою установою. Відтак, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи, позивачем буде заявлено клопотання про витребування виписки з банківського рахунку відповідачки.
Ухвалою суду від 05.02.2026 року в порядку вимог статті 84 ЦПК України задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів щодо перерахування відповідачці кредитних коштів, яке нею заперечувалося. Так, постановлено витребувати у АТ КБ «Приват Банк» виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_1 (на підтвердження зарахування відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 6500,00 грн., які 17.08.2021 року були на неї перераховані та кредитних коштів у сумі 9000,00 грн., які 16.08.2021 року були на неї перераховані) за період із 16.08.2021 по 22.08.2021 року, а також інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період із 16.08.2021 по 22.08.2021 року та ідентифікаційні дані власника картки та повний номер вказаної картки, що надійшла до суду згідно листа АТ КБ «Приват Банк» (вх. №1608/26 від 27.02.2026) із підтвердженням запитуваної судом інформації про видачу кредитних коштів відповідачці шляхом їх зарахування в розмірі 9000 грн. від 16.08.2021 року та в сумі 6500,00 грн. від 17.08.2021 року на карту НОМЕР_2 , яка емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , а також банком підтверджено її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , використаний нею для підтвердження згаданих операцій за вказаною платіжною карткою у запитуваний судом період (16.08.2021 по 22.08.2021), а також із долученою банком Випискою за договором б/н за період 16.08.2021 по 22.08.2021.
Крім того, ухвалою суду від 05.03.2026 року в порядку вимог статті 84 ЦПК України задоволено клопотання представника відповідачки про витребування доказів та витребувано у позивача ТОВ «Коллект Центр» оригінали електронних доказів - кредитних договорів №4000255 від 16.08.2021 року та №75337815 від 17.08.2021 року із додатками до них у електронній формі, що надійшли до суду згідно заяви представника ТОВ «Коллект Центр» М. Ткаченко на виконання ухвали суду від 05.03.2026 року (вх. №2145/26 від 17.03.2026) із доданими до нього витребуваними матеріалами, зокрема: оригінали електронних договорів із додатками, що містяться на диску DVD-R, долученому до матеріалів справи.
Представник позивача за довіреністю Пилипчук С.В. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та письмових поясненнях позивача, а також звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявні всі необхідні матеріали для ухвалення судового рішення, а саме: витребувані оригінали електронних кредитних договорів, банківська виписка, яка підтверджує отримання кредитних коштів саме відповідачкою ОСОБА_1 за наявним фінансовим номером її телефону НОМЕР_3 , використаний нею для підтвердження кредитних операцій за власною платіжною карткою, який нею 16.08.2021 поповнено на суму 52 грн., що підтверджується витребуваною судом банківською випискою АТ КБ «Приват Банк» за період 16.08.2021 по 22.08.2021. Вказані обставини та наявні в матеріалах справи докази, на думку представника позивача, безспірно доводять заявлені позовні вимоги у повному обсязі та спростовують всі заперечення сторони відповідача. Крім того, представник позивача категорично заперечив проти задоволення чергового клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи, зважаючи на його необгрунтованість, неодноразовість таких відкладень представником відповідача та затягуванням розгляду справи, яка тривалий час розглядається.
Відповідачка  ОСОБА_1  в судове засідання не з`явилася, а від її представника - адвоката Зозулі Ю.М. надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці. Проте, суд вважає причини неявки неповажними, враховуючи розумні строки розгляду справи (провадження у справі відкрито від 05.06.2025), а також неодноразове відкладення розгляду справи за клопотаннями представника відповідачки (востаннє 02.04.2026). Відтак, суд вважає неявку відповідачки та її представника в судове засідання без поважних причин, що згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті за відсутності такого учасника справи.
Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Вислухавши доводи представника позивача на підтримку позовних вимог, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 17 серпня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір позики №75337815, за яким відповідачка отримала у позивача грошові кошти в розмірі 6500,00 грн., строком користування на 30 днів (до 16.09.2021), зі сплатою процентів за користування цим кредитом у розмірі 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним протягом вказаного періоду (дисконтний період) та в розмірі 2,70% від суми кредиту за кожен день користування цим кредитом після закінчення дисконтного періоду, що їх зобов`язалася повернути та сплатити відсотки.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» вищевказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац другий ч. 1 ст. 12 цього Закону).
Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою ОСОБА_1 було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «87a8STxVjV», для підписання Договору позики №75337815 від 17.08.2021 року, що підтверджується скріншотом вказаного договору та безспірно свідчить про укладення відповідачкою такого кредитного договору із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі, що відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що спростовує відповідні доводи представника відповідачки в цій частині.
Крім того, 16 серпня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №4000255, за яким відповідачка отримала у кредит грошові кошти у розмірі 9000,00 грн., строком на 30 днів (до 15.09.2021) із можливістю його пролонгації, зі сплатою комісії за надання кредиту одноразово в сумі 990 грн. (11% від суми кредиту), які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом вказаного періоду та в розмірі 5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, що їх зобов`язалася повернути та сплатити відсотки.
Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою ОСОБА_1 було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «J55698», для підписання Договору про споживчий кредит №4000255 від 16.08.2021 року, що підтверджується скріншотом вказаного договору та безспірно свідчить про укладення відповідачкою такого кредитного договору із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі, що відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що також спростовує відповідні доводи представника відповідачки в цій частині.
Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 цього Закону).
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, ст. 207 ЦК України).
Згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, Суд виснував про безпідставність доводів позичальника, який покликався на те, що він не підписував кредитний договір у електронній формі та не погоджував його істотні умови, а також про відсутність правових підстав для визнання недійсним вказаного кредитного договору, підписаного позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», а за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При цьому, Судом констатовано, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, як комбінація цифр і/або букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Тотожні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, де Суд, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в електронній формі, виснував, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 констатовано, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, суди встановили, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, особа через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «Гоуфінгоу» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору.
Подібні правові висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі №234/7159/20 (суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині).
Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 грудня 2023 року в справі №212/10457/21, Суд, встановивши, що оспорювані позивачем відповідні кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 та інших, які обґрунтовано враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору. У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч. 13 ст. 11 цього Закону).
Згідно абзацу другого частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частинами другою і третьої статті 100 ЦПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, а також у паперових копіях електронного доказу, що не вважається письмовим доказом.
Згідно частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відтак, ураховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася із умовами електронних кредитних договорів, зокрема, використавши електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «87a8STxVjV», для підписання Договору позики №75337815 від 17.08.2021 року, а також за допомогою одноразового ідентифікатора «J55698», для підписання Договору про споживчий кредит №4000255 від 16.08.2021 року, що підтверджується оригіналами електронних доказів - кредитних договорів №4000255 від 16.08.2021 року та №75337815 від 17.08.2021 року із додатками до них у електронній формі, які надійшли до суду згідно заяви представника ТОВ «Коллект Центр» М. Ткаченко на виконання ухвали суду від 05.03.2026 року (вх. №2145/26 від 17.03.2026) та містяться на долученому до матеріалів справи диску DVD-R, що безспірно свідчить про укладення відповідачкою таких кредитних договорів із первісними кредиторами ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Мілоан» в електронній формі, що відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, із урахуванням наведеного та усталеної релевантної судової практики Верховного Суду в цій категорії справ, суд вважає доведеним факт укладення між відповідачкою ОСОБА_1 та первісними кредиторами ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Мілоан» кредитних договорів у електронній формі за вищевказаних обставин, що об`єктивно спростовує доводи відповідачки та її представника на заперечення відповідачкою факту укладення спірних кредитних договорів із первісними кредиторами. Оскільки Верховний Суд виснує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відзиву на позовну заяву в цій частині.
Крім того, як убачається із матеріалів справи, що 17 серпня 2021 року первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання за Договором позики №75337815 від 17.08.2021 року в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 у кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 6500,00 грн. на банківську карту НОМЕР_2 , яка емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , а також банком підтверджено її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , використаний відповідачкою для підтвердження згаданих операцій за вказаною платіжною карткою, що підтверджується Випискою за договором б/н за період 16.08.2021 по 22.08.2021, яка надійшла до суду згідно листа АТ КБ «Приват Банк» (вх. №1608/26 від 27.02.2026).
Крім того, як убачається із матеріалів справи, що 16 серпня 2021 року первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання за Договором про споживчий кредит №4000255 від 16.08.2021 року в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 у кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. на банківську карту НОМЕР_2 , яка емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , а також банком підтверджено її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , використаний відповідачкою для підтвердження згаданих операцій за вказаною платіжною карткою, що підтверджується Випискою за договором б/н за період 16.08.2021 по 22.08.2021, яка надійшла до суду згідно листа АТ КБ «Приват Банк» (вх. №1608/26 від 27.02.2026).
Відтак, оскільки наведені обставини щодо надання відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 6500,00 грн. від 17.08.2021 року та в сумі 9000,00 грн. від 16.08.2021 року шляхом їх зарахування на банківську картку відповідачки НОМЕР_2 , емітованої на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), що підтверджується листом АТ КБ «Приват Банк» (вх. №1608/26 від 27.02.2026) із долученою Випискою за договором б/н за період 16.08.2021 по 22.08.2021, що спростовує відповідні заперечення письмових пояснень (як відзиву на позовну заяву) про відсутність належних доказів отримання відповідачкою спірних кредитних коштів.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, де Суд констатував, що на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою із особового рахунку відповідача, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року в справі №278/2177/15-ц, зокрема, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Така ж правова позиція викладена і в постанові КЦС ВС від 31.05.2022 року в справі №194/329/15-ц, де Суд також виснував, що відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Таким чином, виписка із особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Отже, вищенаведена банківська виписка АТ КБ «Приват Банк» за договором б/н за період 16.08.2021 по 22.08.2021, яка надійшла до суду згідно листа банку (вх. №1608/26 від 27.02.2026) та міститься у матеріалах справи, доводить факт перерахування відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 6500,00 грн. (тіло кредиту) від 17.08.2021 року та в сумі 9000,00 грн. (тіло кредиту) від 16.08.2021 року шляхом їх зарахування на банківську картку відповідачки НОМЕР_2 , що в свою чергу спростовує доводи письмових заперечень адвоката Зозулі Ю.М. про відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів про отримання відповідачкою заявлених у позовній заяві кредитних грошових коштів через ненадання позивачем виписок із банківського рахунку його довірительки про надходження їй від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у вказаних у цих договорах періоди та у вказаних сумах.
Крім того, суд погоджується із доводами представника позивача Пилипчука С.В. про отримання кредитних коштів саме відповідачкою ОСОБА_1 за наявним фінансовим номером її телефону НОМЕР_3 , використаний нею для підтвердження кредитних операцій за власною платіжною карткою, який нею 16.08.2021 поповнено на суму 52 грн., що підтверджується витребуваною судом Випискою АТ КБ «Приват Банк» за період 16.08.2021 по 22.08.2021, а тому відповідні доводи представника відповідачки про належність номеру телефону та адреси електронної пошти не його довірительці суд вважає безпідставними.
В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Так, згідно Договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2022 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке згідно Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Коллект Центр», де згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором до позивача перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №4000255 від 16 серпня 2021 року на загальну суму заборгованості в розмірі 79515,00 грн.
Крім того, згідно Договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке згідно Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «Коллект Центр», де згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором до позивача перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором позики №75337815 від 17 серпня 2021 року на загальну суму заборгованості в розмірі 22140,95 грн.
Разом із тим, як убачається з долученого представником позивача Розрахунку заборгованості за Договором позики №75337815 від 17 серпня 2021 року, що відповідачка ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості в розмірі 22140,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6500 грн., заборгованість за процентами в розмірі 15522 грн., нараховані 3% річних в сумі 14,95 грн. (за період із 27.01.2022 по 23.02.2022) та інфляційні збитки в розмірі 104 грн. (за період із 27.01.2022 по 23.02.2022), права вимоги на яку за вищевказаними договорами факторингу перейшли від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в порядку переуступлення вимог спершу до правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом до позивача ТОВ «Коллект Центр», як кінцевого кредитора у вищевказаному грошовому зобов`язанні відповідачки ОСОБА_1 .
Крім того, як убачається з долученого представником позивача Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №4000255 від 16 серпня 2021 року, що відповідачка ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості в розмірі 79515,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 9000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 69525 грн. та комісіями в сумі 990 грн., права вимоги на яку за вищевказаними договорами факторингу перейшли від ТОВ «Мілоан» в порядку переуступлення вимог спершу до правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом до позивача ТОВ «Коллект Центр», як кінцевого кредитора у вищевказаному грошовому зобов`язанні відповідачки ОСОБА_1 .
При цьому, відповідачкою ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які спростовували би надані розрахунки заборгованості перед позивачем ТОВ «Коллект Центр», як новим кредитором у грошових зобов`язаннях відповідачки, якою також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попередніми кредиторами (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Мілоан»).
Отже, виходячи із вищенаведених фактичних обставин справи, підтверджених наявними у матеріалах справи письмовими доказами, що сукупна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» становитиме: 91305,95 грн., з яких: сукупна заборгованість за тілом кредиту в сумі 15500 грн., сукупна заборгованість за процентами в розмірі 74697 грн., заборгованість за комісіями в сумі 990 грн., нараховані 3% річних в сумі 14,95 грн. та інфляційні збитки в розмірі 104 грн., що не спростовані будь-яким контррозрахунком відповідачки ОСОБА_1 .
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідачка  ОСОБА_1 не надала до суду доказів належного виконання нею своїх обов`язків первісним кредиторам ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Мілоан», як і наступному кредитору в її грошовому зобов`язанні ТОВ «Вердикт Капітал», а також позивачу ТОВ «Коллект Центр».
Більше того, як убачається із письмових пояснень відповідачки ОСОБА_1 у справі від 18.12.2025, які по суті є відзивом на позовну зяаву, що відповідачкою та її представником не оспорюється надані позивачем розрахунки заборгованісті за отриманими кредитами (позикою), як і не оспорювалось питання щодо переходу до позивача права вимоги від первісних кредиторів у грошових зобов`язаннях відповідачки ОСОБА_1 .
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 91305,95 грн. (заборгованість за тілом кредиту/позикою, несплаченими відсотками за їх використання, несплаченими комісіями та штрафними санкціями за період із 27.01.2022 по 23.02.2022).
Крім того, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Представником позивача в позовній заяві заявлено вимоги про стягнення із відповідачки витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.
Так, приписами частини першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні цього позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідачки на користь позивача.
Крім того, суд вважає, що до часткового задоволення підлягають заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., виходячи із таких мотивів.
Зокрема, частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як убачається із матеріалів справи, що 01 липня 2024 року між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено Договір про надання правової допомоги №01-07/2024. 
Відповідно до Витягу з Акту №9 про надання юридичної допомоги, складеного 30.04.2025 року згідно Договору про надання правової допомоги №01/07-2024 від 01.07.2024 року, позивач ТОВ «Коллект Центр» отримав від АО «Лігал Ассістанс» в справі до відповідачки ОСОБА_1 такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів, кількістю 2 години (2000 грн. за 1 годину), що становить 4000 грн.; надання письмової консультації з вивченням документів із фіксованою вартістю 3000 грн.; складання позовної заяви, кількістю 6 годин (вартістю 3000 грн за 1 годину), що становить 18000 грн.; а загальна вартість наданих послуг складає 25000 грн.
Однак, суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи.
Натомість, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу шляхом складення позовної заяви, а відтак заявлений до відшкодування представником позивача розмір гонорару в сумі 25000 грн. є, на думку суду, неспівмірним зі складністю справи, а заявлений розмір витрат виглядає необґрунтованим та завищеним, оскільки також справа належить до категорії нескладних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні без участі представника позивача від АО «Лігал Ассістанс», спір пов`язаний зі стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять значної кількості документів для дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, а вирішення спірних правовідносин має сталу судову практику та релевантне законодавство.
Крім того, відповідно до Додаткової постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц фактично констатовано право суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Зокрема, розподіляючи витрати особи на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, колегія суддів самостійно визначила їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Зокрема, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз касаційної скарги, складання та оформлення відзиву на касаційну скаргу, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), критерію необхідності подання відзивів на касаційну скаргу та значимості таких дій у справі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, а на користь третьої особи - 1500 грн.
Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка позовної заяви, письмових пояснень та клопотань), а представники від АО «Лігал Ассістанс» участі в судовому засіданні не брали, суд приходить до переконання про часткове стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 178, 223, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, - 

у х в а л и в:
позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість в сумі 91305,95 грн (дев`яносто одна тисяча триста п`ять гривень 95 копійок) та судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок). 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306, код ЄДРПОУ 44276926).
Представник позивача: Пилипчук Сергій Валерійович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Представник відповідачки: адвокат Зозуля Юрій Михайлович ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Повний текст судового рішення складено: 01.05.2026 року.

Суддя: І. Б. Кос