ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/8104/24 пров. № А/857/10320/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С. М., Матковської З. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства “Документ” на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в справі № 260/8104/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Державного підприємства “Документ” про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Маєцька Н.Д.,
час ухвалення рішення – 17 лютого 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Державного підприємства “Документ”, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність і зобов`язати Державну міграційну службу України вжити у межах своїх повноважень заходів із забезпечення доставки оформленого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110 від Державного підприємства “Поліграфічний комбінат “Україна” по виготовленню цінних паперів” до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу № 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області; 
визнати протиправною бездіяльність і зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Ужгородського відділу № 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області передати оформлений на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110, разом з копіями заяви, заяви-анкети та актом-приймання передачі (у 2 примірниках) до Державного підприємства “Документ”;
визнати протиправною бездіяльність і зобов`язати Державне підприємство “Документ” здійснити доставку оформленого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 . дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110, разом з копіями заяви, заяви-анкети та актом- приймання передачі (у 2 примірниках) до його відокремленого підрозділу - філії в Польщі; 
визнати протиправною бездіяльність і зобов`язати Державне підприємство “Документ” в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110, в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів. 

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі щодо несвоєчасної видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_3 , дата видачі: 06.03.2024, дійсний до: 06.03.2034, орган, що видав: 2110).

Не погоджуючись з таким рішенням, Державне підприємство “Документ” подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 30 січня 2025 року позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Матеріалами справи не підтверджуються обставини відмови позивачу у видачі йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон, отже відсутні правові підстави для визнання протиправної бездіяльності Відповідача щодо несвоєчасної видачі позивачу виготовленого на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Обставини справи, як і наявні докази у справі підтверджують, що Державне підприємство «Документ» вчиняло дії відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже у суду відсутні правові підстави для формулювання висновку за якого особисте не звернення позивача за отриманням паспортних документів трактоване як бездіяльність відповідача.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29 лютого 2024 року позивач звернувся до відокремленого підрозділу (філії) ДП «Документ» у Польщі (м. Вроцлав) із заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до інформації, що наявна в мобільному застосунку «Дія», на ім`я позивача оформлено "Закордонний паспорт" НОМЕР_3 (дата видачі: 06.03.2024, дійсний до: 06.03.2034), орган, що видав 2110.
З інформації, яка наявна на офіційному веб-сайті Державної міграційної служби України (https://dmsu.gov.ua/services/code.html), вбачається, що код підрозділу - 2110 належить Ужгородському відділу № 1 ГУ ДМС України в Закарпатській області, який є органом, що оформив (видав) паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Заяву-анкету, яку було сформовано у відокремленому підрозділі ДП «Документ» філія в Польщі у м. Вроцлав передано для подальшого розгляду до Ужгородського відділу № 1 ГУ ДМС у Закарпатській області.
05 березня 2024 року Ужгородським відділом № 1 ГУ ДМС у Закарпатській області прийнято рішення про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
06 березня 2024 року Державним центром персоналізації документів ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів позивачу виготовлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 .
02 травня 2024 складено акт № 101 приймання-передачі персоналізованих бланків, який затверджений начальником Ужгородського відділу № 1 ГУ ДМС у Закарпатській області.
02 травня 2024 року супровідним листом за вих. № 2110-1718/2110.2-24 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виготовлений на ім`я позивача відправлений до ДП «Документ» в м. Києві для подальшої пересилки до ДП «Документ» Філія в Польщі (м. Вроцлав).
Відповідно до листа Державної міграційної служби України від 11 червня 2024 року № С-5327-24/6.3/3395-24 (на звернення позивача від 29.05.2024 року) позивача повідомлено, що відокремлені підрозділи ДП «Документ» за кордоном відновили видачу готових документів у тестовому режимі. Проте, для попередження і недопущення повторного перевантаження системи та технічних збоїв, видача документів відбувається лише після повторного отримання громадянами SMS-повідомлення про готовність документів. Після усунення всіх технічних проблем інформація про відновлення роботи систем буде оприлюднена на офіційних інформаційних ресурсах ДМС та ДП «Документ».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не своєчасної передачі, доставки та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон та паспорту громадянина України, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Також з матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2025 року позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт громадянина України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі Закон № 5492); постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон" від 07.05.2014 № 152 (далі- Порядок № 152); Порядком реалізації експериментального проекту щодо оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які перебувають за межами України, оформлення, обміну іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, посвідки на постійне проживання під час їх перебування за межами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2022 № 678 (далі - Порядок № 678).
Згідно з приписами ч.ч.1-2 ст.22 Закону № 5492, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина п`ята статті 22 Закону № 5492 встановлює, що оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюється в Україні розпорядником Реєстру, а за кордоном - ЗДУ. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру та ЗДУ, а також уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.
Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 15.06.2011 № 538-рДП "Документ" є підприємством, що належить до сфери управління ДМС.
Наказом ДМС від 05.08.2024 № 193 затверджено Статут Державного підприємства "Документ" (далі Статут), відповідно до якого ДП "Документ" засноване на державній власності і належить до сфери управління ДМС.
Державне підприємство "Документ" є самостійною юридичною особою державної форми власності, яка має статут, належить до сфери управління Державної міграційної служби та забезпечує функції адміністратора Єдиного державного демографічного реєстру, і є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.
Судова колегія звертає увагу, що враховуючи велику кількість громадян України за кордоном, для зменшення навантаження на закордонні дипломатичні установи України та забезпечення надання відповідних послуг на належному рівні Урядом було прийнято Постанову від 10 червня 2022 р. № 678 «Про реалізацію експериментального проекту щодо оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які перебувають за межами України, оформлення, обміну іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, посвідки на постійне проживання під час їх перебування за межами України», якою надано можливість відокремленим підрозділам державного підприємства, що належить до сфери управління Державної міграційної служби та є адміністратором Єдиного державного демографічного реєстру, здійснювати прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які перебувають за межами України.
Варто зауважити, що такий проект реалізований за пропозицією Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби стосовно реалізації до набрання чинності законом щодо надання адміністративних послуг громадянам України за межами України.
Отже можливість оформлення та отримання громадянам України, які перебувають за межами України, паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон через відокремлені підрозділи державного підприємства, що належить до сфери управління Державної міграційної служби реалізовано, в межах спірних правовідносин за врегулюванням яких звернувся позивач, виключно в рамках експериментального проекту.

Матеріалами справи стверджується, що 29 лютого 2024 року позивач звернувся до відокремленого підрозділу (філії) ДП «Документ» у Польщі (м. Вроцлав) із заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення до суду (грудень 2024 року) позивачу не було видано паспорта громадянина України для виїзду закордон через відокремлений підрозділ (філії) ДП «Документ» у Польщі (м. Вроцлав).

Прохальна частина позовної заяви (звернена до ДП «Документ») містить вимогу зобов`язати Державне підприємство “Документ” в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі видати ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110, в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів.
Отже позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані власне на видачу відповідного паспорта, в порядку, передбаченому на момент звернення, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів. Характерне нормативно-правове регулювання наведено в позовній заяві.

Колегія суддів зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом.
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року в справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).
При цьому суд акцентує, що позивачем не зазначено позовних вимог щодо протиправності дій відповідача щодо своєчасності видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а наголошено на невиконанні обов`язків з фактичної видачі такого.
Так, судовим розглядом встановлено, що 30 січня 2025 року позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон та паспорт громадянина України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Указана норма процесуального закону імперативно зобов`язує суд закрити провадження у справі у випадку, якщо, рішення (дія або бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, що є предметом спору, було виправлене самим же суб`єктом його прийняття.
У постанові від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.
Отже для застосування наведеної підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність таких фактів: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень; відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними.
Подібна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 520/7987/19, від 30 листопада 2023 року у справі № 522/9974/22, від 21 грудня 2023 року у справі № 240/10588/23.
Повертаючись до обставин цієї справи, апеляційний суд зауважує, що позивачу 30 січня 2025 року видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується наданим представником відповідача актом виконаних робіт № 1790233/0 від 30 січня 2025 року.
Таким чином, оскаржена бездіяльність ДП «Документ» щодо невидачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, була виправлена суб`єктом владних повноважень, і така такий паспорт був виданий позивачу, водночас відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності відповідача протиправною після такого виправлення.
Отже наведеними вище діями суб`єкта владних повноважень оскаржувані порушення у цій справі були виправлені самостійно, як наслідок, станом на час розгляду цієї справи та постановлення судового рішення, оскаржувані позивачем дії була виправлені суб`єктом владних повноважень, у зв`язку з чим відсутній предмет спору.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів констатує про наявність передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України підстав для закриття провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання Державне підприємство “Документ” в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , дійсний до 06.03.2034, орган що видав - 2110, в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів.
Водночас суд першої інстанції, визнавши протиправною бездіяльність Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу - філії в Польщі щодо несвоєчасної видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_3 , дата видачі: 06.03.2024, дійсний до: 06.03.2034, орган, що видав: 2110), без належного правового обґрунтування вийшов за межі вимог адміністративного позову.
Позивач не обґрунтовував підстави позову порушенням відповідачем своєчасності документування, а наголошував на дотриманні порядку видачі – на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення з заявою про його оформлення, тобто без пред`явлення будь-яких військово-облікових документів, що указує на те, що суд першої інстанції висловився щодо підстав позову, які не були заявлені позивачем.
Адміністративний суд в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням критеріїв, визначених у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому при здійсненні такої перевірки і сам адміністративний суд повинен діяти з дотриманням вимог процесуального закону, зокрема, і щодо меж здійснення адміністративного судочинства.
У постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 Велика Палата Верховного Суду в аспекті застосування частини другої статті 9 КАС України нагадала усталені підходи про те, що це право [вийти за межі позовних вимог] суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
При цьому суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Інакше кажучи, суд не наділений повноваженнями змінювати предмет позову та самостійно визначати (встановлювати, відшукувати) порушення дотримання відповідачем норм права, які не охоплювалися позовними вимогами, та які, водночас, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод, інтересів, оскільки це суперечило б принципу диспозитивності адміністративного судочинства.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною першою статті 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення в частині задоволений позовних вимог дії необхідно скасувати, а провадження в справі - закрити.
Керуючись ст.ст.308,315,319,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Документ" задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, а провадження в справі № 260/8104/24 у цій частині закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.