Справа №443/666/26
Провадження №2-а/443/6/26

РІШЕННЯ
іменем України

01 травня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,
секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

встановив: 
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мундяк М.М., звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якій просить поновити строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення; скасувати постанову, винесену інспектором ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, серії ЕНА №6702904 від 21.02.2026, відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП і закрити цю справу про адміністративне правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються з судового збору і витрат на правничу допомогу.

Обґрунтування позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача адвокат Мундяк М.М., покликається на те, що під час зупинки транспортного засобу інспектором поліції не було повідомлено жодної законної підстави в порядку, передбаченому статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію». Не зазначено, яке саме порушення ПДР було допущено або могло бути допущено позивачем, не вказано на жоден дорожній знак чи розмітку, які були б порушені. Таким чином, первісна зупинка транспортного засобу позивача не мала законного підґрунтя, що виключає правомірність усіх наступних процесуальних дій поліцейського. Зі змісту самої оскаржуваної постанови вбачається очевидна внутрішня суперечність: позивачу ставиться у вину непред`явлення посвідчення водія, водночас особу позивача ОСОБА_1 встановлено саме на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , що прямо і недвозначно зафіксовано у пункті 4 спірної постанови ЕНА №6702904. З наданого ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області відеозапису з бодікамер поліцейських чітко вбачається, що позивач після зупинки транспортного засобу і до початку розгляду справи заявив клопотання про надання йому можливості скористатися правовою допомогою адвоката, який перебував у дорозі, та просив зачекати близько 10 хвилин. Проте інспектор поліції проігнорував зазначене клопотання і здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності захисника, чим фактично позбавив позивача гарантованого статтею 59 Конституції України та статтею 268 КУпАП права на правову допомогу. Із дослідженого відеозапису вбачається, що самі працівники поліції, які з невідомої причини приїхали на двох патрульних автомобілях, не були впевнені у наявності підстав для складання матеріалів про адміністративне правопорушення. У період з 18 год 24 хв. по 18 год 28 хв. відеофіксацію події було безпідставно перервано — бодікамеру вимкнено. Це суперечить встановленому нормативними актами МВС порядку безперервного застосування засобів відеофіксації під час виконання поліцейськими службових обов`язків і виключає можливість повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Попри повідомлення про направлення копії постанови поштою протягом трьох днів, відповідач цього не виконав. Позивач був змушений самостійно звернутися із заявою для отримання спірної постанови, що додатково свідчить про неналежне виконання поліцейськими передбачених законом процесуальних зобов`язань. За таких сукупних обставин сторона адміністративного позивача вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог законодавства, без належного дослідження обставин справи та за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим підлягає безумовному скасуванню із одночасним закриттям провадження у цій справі про адміністративне правопорушення.

15.04.2026 представником відповідача ГУНП у Львівській області Михайлишин Н.В. подано відзив на позовну заяву у якому остання просить відмовити повністю у задоволенні позовної заяви у зв`язку з безпідставністю.
В обгрунтування поданого відзиву представник відповідача Михайлишин Н.В. зазначає, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 21.02.2026 о 18 год 17 хв в с-ще Журавно, вул. Жидачівська, 3, водій керував транспортним засобом та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт Правил дорожнього руху 2.1 «а», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор СРПП ВнП №1 Стрийського РУП ГУПН у Львівській області лейтенант поліції Лівий П.В. виніс Постанову за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Інспектором було встановлено порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом зупинения транспортного засобу під керуванням позивача. Поліцейські, дотримуючись ст. ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015, представилися, пояснили позивачеві причину зупинки та почали з`ясовувати всі необхідні обставини для початку розгляду справи по суті. Уже безпосередньо під час розгляду справи ознайомили останнього із ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадках: зокрема якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Також просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки нa позивача, відповідно до Постанови 21.02.2026, накладено адміністративне стягнення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме штраф у розмірі 425 гривень, то дорівнює 25 неоподаткованим мінімумам доходів громадян. Заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу розмірі 12 000 тис. грн, що рівне близько 706 неоподаткованим мінімумам доходів громадян. З огляду на вищесказане, зазначена вартість наданих послуг є безпідставною з огляду на предмет спору у справі незначної складності, а саме оскаржения Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. 

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 01.04.2026 поновлено позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом. Відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с.19-21/.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 14.04.2026 відзив на адміністративний позов представника відповідача ГУНП у Львівській області Михайлишин Н.В. від 14.04.2026 по адміністративні справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі повернуто ОСОБА_2 . Долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву відеозапис залишено при матеріалах справи /а.с.32-33/.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно ч. 4 ст.22 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи /у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження/фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту пільг.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, наступні обставини.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6702904 від 21.02.2026, ОСОБА_1 21.02.2026 о 18 год 17 хв в с-ще Журавно, вул. Жидачівська, 3, водій керував транспортним засобом та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР, своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП /а.с.11/.
Відповідно до відеозапису, наявного в матеріалах справи, зафіксовано факт зупинки транспортого засобу під керуванням ОСОБА_1 .. Працівники поліції підійшли до водія ОСОБА_1 та повідомили, що причиною зупинки транспортного засобу є відсутність увімкненого світла фар в темну пору доби. ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом, та пояснив, що зупинився щоб пропустити автомобіль. Під час спілкування з працівниками поліції позивач вимагав щоб останні надали йому адвоката, на шо працівником поліції було роз`яснено останньому його права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, що при розгляді справи ОСОБА_1 має право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Також на відеозаписі зафіксовано факт складання постанови та роз`яснення її змісту ОСОБА_1 , водночас останній зачинив вікно у автомобілі та відмовився від отримання її копії /а.с. 15, 29/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» зупинення транспортного засобу поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.1 а ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Згідно з п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, долученого відповідачем, як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то в такому зафіксовано як інспектор поліції, підійшовши до водія, пояснив суть правопорушення, відповідно запитав про наявність документів, зазначених в п.2.1 ПДР України, на що позивач відмовився такі надавати.
Також з відеозапису з місця складання постанови вбачається, що порядок її складання повністю дотримано, інспектором роз`яснено права та обов`язки, а також декілька разів ознайомлено позивача із постановою, проте останній відмовився від підпису та отримання копії, що чітко підтверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора.
Відтак, встановивши факт вчинення серед інших вказаного адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.1 «а» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, тому було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача за вказаною статтею та накладення на нього стягнення.

На твердження захисника про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.268 КУпАП при складенні постанови особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП.
Ці вимоги поліцією було виконано в повному обсязі, оскільки поліцією було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Судом також встановлено, що позивач, оскаржуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, посилається на порушення його права на правову допомогу, зазначаючи, що працівники поліції не забезпечили йому участь адвоката під час винесення постанови.
Відповідно до положень Кодекс України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця у галузі права. Разом з тим, наведена норма гарантує особі право на правову допомогу, однак не покладає на уповноважених осіб обов`язку забезпечувати надання адвоката за рахунок держави або здійснювати його виклик під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
На обов`язок інспектора забезпечити водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, вказано в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а, де визначено, що у разі невиконання цього обов`язку, дії інспектора є такими які порушують права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому порушується порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (постанова Верховного Суду від 18.02.2020 року у справі №524/9827/16-а).
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою або що працівники поліції перешкоджали йому у залученні адвоката.
Сам по собі факт звернення позивача до працівників поліції з вимогою забезпечити йому адвоката не свідчить про порушення його прав, оскільки чинним законодавством такий обов`язок на працівників поліції не покладено.
Отже, суд приходить до висновку, що право позивача на правову допомогу, передбачене Кодекс України про адміністративні правопорушення, порушено не було.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
А відтак суд вважає неспроможними покликання представника позивача на те, що відео фіксацію проведено із порушенням Інструкції, оскільки відсутній уривок відеозапису.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
А відтак інші доводи позивача ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мундяка М.М. не аналізуються судом, оскільки на висновки суду про наявність в його діях події та складу адміністративного правопорушення не впливають.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.
У відповідності до ст. 251 КУпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У зв`язку з цим, посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.
Здійснюючи розширений аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, оскільки працівниками поліції було встановлено факт порушення позивачем п.2.1 а) ПДР України (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) інспектор відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції Лівий П.В.  мав достатньо підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена правомірно, її зміст не суперечить нормам законодавства, порушень при її винесенні не встановлено.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Разом з тим, згідно з ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Крім того, згідно ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.
Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо. 
Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена неправомірність дій інспектора відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Лівого П.В. пов`язаних зі винесенням постанови в справі про адміністративні правопорушення серії ЕНА № 6702904 від 21.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн, а тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Таким чином, суд приходить до висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви ОСОБА_1 без задоволення.
У відповідності до ст.139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,-

вирішив:
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6702904 від 21.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП – залишити без змін.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі– залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя        Р.Г. Равлінко