ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/105/26 Справа № 202/15947/23 	  	Головуючий у першій інстанції: Михальченко А. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого – Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О. від 15 липня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та нарахувань, у зв`язку з інфляцією, – 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посилаючись на те, що 13.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11298216000, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 76000 доларів США, строком до 12.02.2029 р. зі сплатою за користування кредитними коштами 12,40% річних. 13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №11298216000/П/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором №11298216000. Крім того, 13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки №11298216000/П/2, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором №т11298216000. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 594 116,44 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 595 846,44 грн. Виконавчий лист видано стягувачу. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право грошової вимоги за кредитним договором №11298216000. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2868/2009, а саме первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 по справі № 2-2868/2009 не виконано. Внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за кредитним договором №11298216000 від 13.02.2008, ТОВ «Кей-Колект» понесені витрати у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, що відповідно розрахунку становить: 87 310,69 грн 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, 288 101,32 грн. суми інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів суму 3% річних в розмірі 87310,69 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 288101,32 грн. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму грошових зобов`язань за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в сумі 375412,01 грн, що складається з трьох процентів річних від простроченої суми – 87 310,69 грн та інфляційних витрат – 288101,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати по сплаті судового збору у сумі 1877,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати по сплаті судового збору у сумі 1877,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати по сплаті судового збору у сумі 1877,06 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 13.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11298216000, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 76000 доларів США, строком до 12.02.2029 зі сплатою за користування кредитними коштами 12,40% річних (а.с. 13-24 т.1). 
13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №11298216000/П/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № 11298216000.
Крім того, 13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки № 11298216000/П/2, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № т11298216000.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 у справі №2-2868/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним вище кредитним договором у сумі 594116,44 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 595846,44 грн. Рішення набрало законної сили 30.10.2009 (а.с. 32-33 т.1, а.с. 75, 103-104 т.2). 
На виконання зазначеного вище рішення стягувачу 02 листопада 2009 року виданий виконавчий лист №2-2868/09 зі строком пред`явлення протягом 3 років (а.с. 34-35 т.1, 113 т.2). 
12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право грошової вимоги за кредитним договором № 11298216000, що також підтверджується копією виписки з додатку №1 до вказаного договору (а.с. 27-30 т.1). 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 (справа №6/0417/160/2012 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-2868/2009, а саме первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». Ухвала набрала законної сили 19.09.2012 (а.с. 31 т.1, 105-106 т.2). 
Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11298216000 від 13.02.2008, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , та договорами поруки №11298216000/П/1, № 11298216000/П/2 від 13.02.2008 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно. 
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.
Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року. 
Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:
натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;
конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;
кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. 
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. 
Встановлено, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 у справі №2-2868/09 набрало законної сили 30.10.2009 (а.с. 32-33 т.1, а.с. 75, 103-104 т.2). На виконання цього рішення стягувачу 02 листопада 2009 року виданий виконавчий лист №2-2868/09 зі строком пред`явлення протягом 3 років (а.с. 34-35 т.1, 113 т.2). 
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості на підставі зазначеного вище виконавчого листа №2-2868/09 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» - відсутні, що також визнано позивачем згідно змісту його заяви від 19.06.2025 (а.с. 74, 112 т.2). 
Також ТОВ «Кей-Колект» у своїй заяві від 19.06.2025 апеляційному суду повідомило, зокрема, що оригінал виконавчого листа №2-2868/09 від 02.11.2009, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відсутній, наявна лише його копія з помітками державного виконавця про вчинені виконавчі дії (а.с. 112 т.2). 
Відповідно до відміток державного виконавця на виконавчому листі №2-2868/09 від 02.11.2009, виданому Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, він пред`являвся до виконання та 19.12.2014 був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV; 14.12.2015 державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з пред`явленням виконавчого документа до органу ДВС не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону №606-XIV (а.с.113 зворот т.2). 
Відповідно до п. 1 частини першої статті 21 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі – Закон №606-XIV) в редакції, чинній на час набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років. 
Відповідно частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, у редакції, що діяла на час набрання судовим рішенням законної сили, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. 
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 22 Закону №606-XIV). 
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу (ч. 3 ст. 23 Закону №606-XIV). 
Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII), яким передбачено пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років, набув чинності 05 жовтня 2016 року. 
Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. 
Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом №1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону №1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011(17/6), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі №344/19847/18. 
Отже, строк пред`явлення виконавчого листа №2-2868/09 від 02.11.2009, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, після останнього повернення 19.12.2014 встановлювався з дня повернення виконавчого документа стягувачу по 19.12.2017. 
Необхідно зауважити, що заборона на примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у період з 2014 року була відсутня. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ «Кей-Колект» не зверталось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2868/09 від 02.11.2009, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська. 
Оригінал виконавчого листа №2-2868/09 від 02.11.2009, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відсутній. 
Отже, з матеріалів справи вбачається, що грошове зобов`язання на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 у справі №2-2868/09 є натуральним, вимога в якому не може бути захищена в примусовому порядку, оскільки стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, кінцевою датою якого було 19 грудня 2017 року. 
З даним позовом до суду ТОВ «Кей-Колект» звернулось 11 серпня 2023 року (а.с. 39-40 т.1), тобто через більше 5 років з дня закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Будь-яких доказів пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання з грудня 2017 року, поновлення позивачем (стягувачем) строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого документу в судовому порядку - суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено. 
Також ТОВ ТОВ «Кей-Колект» не надано доказів перебування виконавчого листа №2-2868/09 від 02.11.2009 на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби чи у приватного виконавця. 
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з солідарно з відповідачів на користь позивача суми 3% річних в розмірі 87310,69 грн та суми нарахованих інфляційних втрат в розмірі 288101,32 грн задоволенню не підлягають, адже нараховані ТОВ «Кей-Колект» до вимоги, що існує в натуральному зобов`язанні, яке не може бути захищене в примусовому порядку. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 18 вересня 2024 року у справі №761/26741/22, від 22 серпня 2024 року у справі №916/735/23, а також Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23. 
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Зважаючи на незастосування судом першої інстанції положень матеріального закону, що підлягав застосуванню, який має істотне значення для правильного вирішення спору, колегія дійшла висновку про наявність підстав для виходу за межі апеляційної скарги, скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року й постановлення нового судового рішення у цій справі. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6757 (шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн 41 коп. (а.с. 44, 42, 43 т.2). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За правилами частин четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та нарахувань, у зв`язку з інфляцією – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 6757 (шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн 41 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді           О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк