ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7368/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІНО-УКРАЇНА» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 24.02.2026 №UA209000/2026/000281/2, від 04.03.2026 №UA209000/2026/000317/2, від 18.03.2026 №UA209000/2026/000398/2 та від 27.03.2026 №UA209000/2026/000488/2.
Посилається на те, що при митному оформленні товарів, які ввозилися на територію України, позивач визначив їхню митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши другорядні методи (резервний). Позивач не погоджується із зазначеними в рішеннях про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000281/2 від 24.02.2026, №UA209000/2026/000317/2 від 04.03.2026, №UA209000/2026/000398/2 від 18.03.2026 та №UA209000/2026/000488/2 від 27.03.2026 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що посадові особи Львівської митниці перевірили всі документи, подані разом із митною декларацією, і виявили розбіжності та відсутність необхідних документів, що стало підставою для витребування додаткових документів. Вказано, що відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган має право вимагати додаткові документи у випадку наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи фактично сплаченої ціни. Також звернуто увагу на непідтвердження оплати за поданими до митного оформлення банківськими платіжними документами. На думку митного органу, надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а отже, виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості. Відповідач також вказував на розбіжності у транспортно-перевізних документах та непідтвердження позивачем такої складової митної вартості як транспортні витрати. Щодо витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що розмір заявлених витрат є завищеним та не відповідає обсягу фактично наданих послуг адвокатом, з урахуванням складності справи. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000281/2 від 24.02.2026, №UA209000/2026/000317/2 від 04.03.2026, №UA209000/2026/000398/2 від 18.03.2026 та №UA209000/2026/000488/2 від 27.03.2026 року є правомірними і підстав для їх скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідач у відзиві фактично дублює зауваження, викладені в оскаржуваних рішеннях, які вже спростовані позовною заявою. Звернув увагу, що митні декларації, які слугували джерелом інформації для коригування митної вартості, оформлені за резервним (шостим) методом, а не за ціною договору, та містять відмінності у вазі товару, а самих цих декларацій до відзиву як доказ не долучено. Наполягав, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі, а наведена відповідачем судова практика не є релевантною до обставин цієї справи.
Ухвалою судді від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 03.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріно-Україна» (місцезнаходження: Одеська область, м.Одеса, вул. Розкидайківська, буд.29, офіс 26, 65020; код ЄДРПОУ: 45568817) зареєстроване як юридична особа 17.05.2024 року. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є неспеціалізована оптова торгівля (46.90).
18.04.2025 між ТОВ «РІНО-УКРАЇНА», в особі директора Турчини Іванни Олексіївни (покупець), та компанією «BESTONE GROUP INC.», Китай, в особі директора Qiao Rongpeng (продавець), укладено зовнішньоекономічний Контракт №BGI-R18042025 (далі – Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товар в асортименті, за цінами та в кількості, зазначеній у рахунках-фактурах (інвойсах), які є невід`ємною частиною Контракту.
Ціни вказані в доларах США (п.1.2).
Валюта Договору і платежу – долар США (п.1.3).
Згідно з п.7.2 Контракту підставою платежу є контракт та рахунок-фактура; згідно з п.7.3 умови оплати – 100% передоплата, в іншому випадку умови оплати можуть зазначатися в рахунку-фактурі (інвойсі).
Щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 24.02.2026 №UA209000/2026/000281/2.
На виконання Контракту, згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №BGI25UA213 від 24.11.2025, покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 17670,56 дол.США.
З метою митного оформлення вказаного товару 23.02.2026 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170014889U5, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар: дріт легований з кремнієво-марганцевої сталі з мідним покриттям без заповнення флюсовими матеріалами, призначений для зварювання, а саме: сталевий дріт обміднений GRADIENT ER70S-6 0,8мм (5кг) D200 – 600шт; GRADIENT ER70S-6 1,0мм (15кг) D270 – 360шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (15кг) D270 – 720шт; GRADIENT ER70S-6 1,6мм (15кг) D270 – 72шт; GRADIENT ER70S-6 2,0мм (15кг) D270 – 72шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (250кг) DrumPack – 16шт, на барабані; за ціною 0,8451 USD/кг, на умовах поставки FOB Qingdao. Митну вартість товару визначено за ціною договору (основним методом).
Одночасно з митною декларацією декларант подав документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: Контракт №BGI-R18042025 від 18.04.2025; додаткову угоду №1 від 29.12.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №BGI25UA213 від 24.11.2025; пакувальний лист №BGI25UA213 від 24.11.2025; банківські платіжні документи №38 від 12.12.2025 та №39 від 19.12.2025; виписки за рахунками; договори транспортного експедирування №1401/25-01 від 14.01.2025 та про транспортно-експедиторське обслуговування №3204 від 18.02.2025; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №1357 від 17.02.2026, №2601180 від 16.01.2026, №UAIM0396650 від 21.01.2026; коносаменти №BW25110614 від 29.11.2025 та №QGD2367646 від 29.11.2025; накладну УМВС №00909 від 28.01.2026; автотранспортну накладну №000132430 від 20.02.2026; митні декларації країни транзиту та країни відправлення; довідки про транспортні витрати; платіжні інструкції; прайс-лист; комерційну пропозицію та інші документи.
За наслідками опрацювання документів митний орган надіслав декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст.53 Митного кодексу України.
Декларант листом №240226/1 від 24.02.2026 повідомив, що інші додаткові документи (окрім уже наданих) надати неможливо, та просив прийняти рішення за наявними документами.
24.02.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000281/2, у графі 33 якого зазначено, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Митний орган вказав, що: до митного оформлення поданий комерційний інвойс №BGI25UA213 від 24.11.2025 на суму 17670,56 дол.США, в якому передбачено передоплату у розмірі 100%; надані копії платіжних інструкцій від 12.12.2025 №38 та від 19.12.2025 №39 не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216), зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника; у експортній декларації №422720250001311575 від 26.11.2025 у графі «торговельна країна» зазначено Гонконг, а у графі «країна кінцевого призначення» – Poland (Польща), що суперечить умовам зовнішньоекономічної операції, а також у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документа QGD2367646, який до митного оформлення не поданий. Митний орган дійшов висновку про наявність розбіжностей у поданих документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару, провів консультації з декларантом згідно зі ст.57 Митного кодексу України та застосував метод 2ґ (ст.64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №401020/2025/56532 від 08.12.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (дріт) становила 1,21 дол.США/кг. Коригування на обсяг партії товару та комерційні рівні не здійснювалося.
У зв`язку з прийняттям зазначеного рішення, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000207. На виконання вимог рішення про коригування декларант подав нову митну декларацію №26UA209170015373U3, яка 24.02.2026 оформлена митним органом, за якою сплачено податків у розмірі 785486,80 грн. Різниця між сумою митних платежів, що підлягала сплаті за заявленою митною вартістю, та сплаченою сумою становить 236952,20 грн.
Щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 04.03.2026 №UA209000/2026/000317/2.
На виконання Контракту, згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №BGI25UA212 від 21.11.2025, покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 18500,40 дол.США.
З метою митного оформлення 03.03.2026 позивач подав електронну митну декларацію №26UA209170017657U0, відповідно до якої заявлено до митного оформлення дріт легований з кремнієво-марганцевої сталі з мідним покриттям без заповнення флюсовими матеріалами, призначений для зварювання: GRADIENT ER70S-6 0,8мм (5кг) D270 – 600шт; GRADIENT ER70S-6 0,8мм (15кг) D270 – 360шт; GRADIENT ER70S-6 1,0мм (15кг) D270 – 432шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (15кг) D270 – 720шт; за ціною 0,8745 USD/кг, на умовах поставки FOB Qingdao.
Одночасно з митною декларацією декларант подав документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема Контракт, додаткову угоду №1 від 29.12.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №BGI25UA212 від 21.11.2025, пакувальний лист, банківські платіжні документи №45 від 30.01.2026 та №46 від 06.02.2026, договори про транспортно-експедиторське обслуговування, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, коносаменти №BW25110776 від 08.12.2025 та №QGD2319209 від 08.12.2025, накладну УМВС, автотранспортну накладну, митні декларації країни транзиту та країни відправлення, довідки про транспортні витрати, платіжні інструкції, прайс-лист, комерційну пропозицію та інші документи.
За наслідками опрацювання документів митний орган надіслав декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до ст.53 Митного кодексу України.
Декларант листом №040326/1 від 04.03.2026 повідомив про неможливість надання інших додаткових документів.
04.03.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000317/2, у графі 33 якого зазначено аналогічні підстави: подані документи не містять всіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни; копії платіжних інструкцій від 30.01.2026 №45 та від 06.02.2026 №46 не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису відповідальної особи платника; у митній декларації країни експорту від 03.12.2025 №422720250001339983 у графі «країна призначення» вказано POLAND, що суперечить умовам зовнішньоекономічної операції, а у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документа QGD2319209, який до митного оформлення не поданий. Митний орган застосував метод 2ґ (ст.64 Митного кодексу України); джерелом інформації для коригування слугувала МД №401020/2025/56532 від 08.12.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (дріт) становила 1,21 дол.США/кг.
У зв`язку з прийняттям зазначеного рішення, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000248. На виконання рішення про коригування декларант подав нову митну декларацію №26UA209170018005U9, оформлену 04.03.2026, за якою сплачено податків у розмірі 798275,07 грн. Різниця між сумою митних платежів становить 221853,60 грн.
Щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 18.03.2026 №UA209000/2026/000398/2.
На виконання Контракту, згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №BGI25UA215 від 12.12.2025, покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 17936,72 дол.США.
З метою митного оформлення 16.03.2026 позивач подав електронну митну декларацію №26UA209170022049U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення дріт легований з кремнієво-марганцевої сталі з мідним покриттям без заповнення флюсовими матеріалами, призначений для зварювання: GRADIENT ER70S-6 0,8мм (5кг) D200 – 800шт; GRADIENT ER70S-6 0,8мм (15кг) D270 – 144шт; GRADIENT ER70S-6 1,0мм (15кг) D270 – 288шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (15кг) D270 – 720шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (250кг) DrumPack – 16шт, на барабані; за ціною 0,8606 USD/кг, на умовах поставки FOB Qingdao.
Одночасно з митною декларацією декларант подав документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема Контракт, додаткову угоду №1 від 29.12.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №BGI25UA215 від 12.12.2025, пакувальний лист, банківські платіжні документи №46 від 06.02.2026 та №47 від 13.02.2026, договори про транспортно-експедиторське обслуговування, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №LS-4727857 від 16.03.2026 та №UAIM0397234 від 11.02.2026, коносаменти №QGD2452752 від 21.12.2025 та №SZSE25120512 від 19.12.2025, накладну УМВС №31527616 від 22.02.2026, автотранспортну накладну №1937 від 15.03.2026, митні декларації країни транзиту та країни відправлення, довідки про транспортні витрати, платіжні інструкції та інші документи.
За наслідками опрацювання документів митний орган надіслав декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до ст.53 Митного кодексу України.
Декларант листом №170326/1 від 17.03.2026 повідомив про неможливість надання інших додаткових документів.
18.03.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000398/2, у графі 33 якого зазначено, що подані документи не містять всіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни; копії платіжних інструкцій від 06.02.2026 №46 та від 13.02.2026 №47 не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису відповідальної особи платника; у експортній декларації №422720250001402684 від 16.12.2025 у графі «торговельна країна» зазначено Гонконг, а у графі «країна кінцевого призначення» – Poland (Польща). Окрім того, митний орган вказав, що поданий до митного оформлення коносамент №SZSE25120512 не містить ні підпису, ні печатки, а також, що транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт Qingdao (Китай) – порт Гданськ (Польща) – м.Мостиська (Україна), при цьому коносамент від 19.12.2025 №SZSE25120512 підтверджує транспортування за маршрутом порт Qingdao – порт Гданськ, накладна УМВС від 22.02.2026 №31527616 – за маршрутом порт Глівіце (Польща) – с.Мостиська Другі (Україна), а CMR від 15.03.2026 №1937 – за маршрутом с.Мостиська Другі – Мостиська (Україна), що, на думку митного органу, свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ – Глівіце (відстань близько 500 км) та здійснення навантаження/перевантаження товару в Глівіце, у зв`язку з чим до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданська до Глівіце та документи, що підтверджують витрати з навантаження/розвантаження товару в Глівіце. Митний орган застосував метод 2ґ (ст.64 Митного кодексу України); основою для розрахунку слугувала митна вартість товару «дріт», оформленого за МД №UA100380/2026/2118 від 23.01.2026, скоригована митна вартість склала 1,2 дол.США/кг.
У зв`язку з прийняттям зазначеного рішення, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000311. На виконання рішення про коригування декларант подав нову митну декларацію №26UA209170022813U3, оформлену 18.03.2026, за якою сплачено податків у розмірі 788222,19 грн. Різниця між сумою митних платежів становить 222480,82 грн.
Щодо рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2026 №UA209000/2026/000488/2.
На виконання Контракту, згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №BGI25UA214 від 04.12.2025, покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 17640,80 дол.США.
З метою митного оформлення 26.03.2026 позивач подав електронну митну декларацію №26UA209170025823U9, відповідно до якої заявлено до митного оформлення дріт легований з кремнієво-марганцевої сталі з мідним покриттям без заповнення флюсовими матеріалами, призначений для зварювання: GRADIENT ER70S-6 0,8мм (5кг) D200 – 600шт; GRADIENT ER70S-6 1,0мм (15кг) D270 – 360шт; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (15кг) D270 – 720шт; GRADIENT ER70S-6 1,0мм (250кг) DrumPack – 8шт, на барабані; GRADIENT ER70S-6 1,2мм (250кг) DrumPack – 16шт, на барабані; за ціною 0,8528 USD/кг, на умовах поставки FOB Qingdao.
Одночасно з митною декларацією декларант подав документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема Контракт, додаткову угоду №1 від 29.12.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №BGI25UA214 від 04.12.2025, пакувальний лист, банківські платіжні документи №43 від 16.01.2026, №44 від 23.01.2026 та №45 від 30.01.2026, договори транспортного експедирування №1401/25-01 від 14.01.2025 та про транспортно-експедиторське обслуговування №3204 від 18.02.2025, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №2602105 від 06.02.2026 та №UAIM0397258 від 11.02.2026, коносаменти №QGD2429781 від 13.12.2025 та №ХМ251200060 від 13.12.2025, накладну УМВС №31527721 від 25.02.2026, автотранспортну накладну №9537 від 25.03.2026, митні декларації країни транзиту та країни відправлення, довідки про транспортні витрати, акти виконаних робіт та інші документи.
За наслідками опрацювання документів митний орган надіслав декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до ст.53 Митного кодексу України.
Декларант листом №270326/1 від 27.03.2026 повідомив про неможливість надання інших додаткових документів.
27.03.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000488/2, у графі 33 якого зазначено, що подані документи не містять всіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни; копії платіжних інструкцій від 23.01.2026 №44, від 16.01.2026 №43 та від 30.01.2026 №45 не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису відповідальної особи платника; у експортній декларації №422720250001375370 від 10.12.2025 у графі «торговельна країна» зазначено Гонконг, а у графі «країна кінцевого призначення» – Poland (Польща). Митний орган також вказав, що транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт Qingdao (Китай) – порт Гданськ (Польща) – м.Мостиська (Україна), при цьому коносамент від 13.12.2025 №QGD2429781 підтверджує транспортування за маршрутом порт Qingdao – порт Гданськ, накладна УМВС від 25.02.2026 №31527721 – за маршрутом порт Глівіце (Польща) – с.Мостиська Другі (Україна), а CMR від 25.03.2026 №9537 – за маршрутом с.Мостиська Другі – смт.Івано-Франкове (Україна), що, на думку митного органу, свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ – Глівіце та здійснення навантаження/перевантаження товару в Глівіце, у зв`язку з чим до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданська до Глівіце та документи, що підтверджують витрати з навантаження/розвантаження товару в Глівіце. Крім того, митний орган зазначив, що договором від 14.01.2025 №1401/25-01 (п.4.1, 4.2) та договором від 18.02.2025 №3204 передбачено оплату рахунків на перевезення в день їх виставлення, проте до митного оформлення не подано заявки та банківські платіжні документи, які підтверджують факт оплати транспортних послуг. Митний орган застосував метод 2ґ (ст.64 Митного кодексу України); основою для розрахунку слугувала митна вартість товару «дріт», оформленого за МД №UA100380/2026/2118 від 23.01.2026, скоригована митна вартість склала 1,2 дол.США/кг.
У зв`язку з прийняттям зазначеного рішення, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000378. На виконання рішення про коригування декларант подав нову митну декларацію №26UA209170026379U3, оформлену 27.03.2026, за якою сплачено податків у розмірі 784571,08 грн. Різниця між сумою митних платежів становить 227016,01 грн.
Вважаючи протиправними зазначені рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI (далі – МК України).
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України). З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації. Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2– 4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за основним методом – за ціною договору, яка зазначена у відповідних рахунках-фактурах (інвойсах): №BGI25UA213 від 24.11.2025 на суму 17670,56 дол.США; №BGI25UA212 від 21.11.2025 на суму 18500,40 дол.США; №BGI25UA215 від 12.12.2025 на суму 17936,72 дол.США; №BGI25UA214 від 04.12.2025 на суму 17640,80 дол.США. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митними деклараціями документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у графі 44 кожної митної декларації, у тому числі Контракт, інвойси, пакувальні листи, банківські платіжні документи, транспортні (перевізні) документи та документи про вартість перевезення.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Щодо посилань митного органу на ненадання банківських платіжних документів з обов`язковими реквізитами.
Як вбачається зі змісту усіх чотирьох оскаржуваних рішень, спільною підставою для невизнання заявленої митної вартості митний орган визначив те, що подані декларантом копії платіжних інструкцій (за поставкою 1 – №38 від 12.12.2025 та №39 від 19.12.2025; за поставкою 2 – №45 від 30.01.2026 та №46 від 06.02.2026; за поставкою 3 – №46 від 06.02.2026 та №47 від 13.02.2026; за поставкою 4 – №43 від 16.01.2026, №44 від 23.01.2026 та №45 від 30.01.2026) не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису відповідальної особи платника.
Суд установив, що подані до митного оформлення банківські платіжні документи містять посилання на Контракт №BGI-R18042025 від 18.04.2025 та на відповідні рахунки-фактури (інвойси), а суми сплачених коштів відповідають сумам, вказаним в інвойсах. Зокрема, за поставкою 1 у призначенні платежу вказано BGI25UA213 від 24.11.2025 – 12000 та 5670,56, що в сумі становить 17670,56 дол.США; за поставкою 2 – BGI25UA212 від 21.11.2025 – 12423,01 та 6077,39, що в сумі становить 18500,40 дол.США; за поставкою 3 – BGI25UA215 від 12.12.2025 – 5922,61 та 12014,11, що в сумі становить 17936,72 дол.США; за поставкою 4 – BGI25UA214 від 04.12.2025 – 5779,20, 10000 та 1861,60, що в сумі становить 17640,80 дол.США. Зазначені суми відповідають вартості товару, вказаній у відповідних інвойсах.
Окрім того, вказані платіжні документи містять штамп (відмітки) банку, дату операції, суму операції в доларах США та розрахункові рахунки сторін, що повною мірою узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення, та дає змогу однозначно ідентифікувати ці документи з відповідними поставками товару.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, а тому відомості про умови та терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №803/3649/15.
Поряд з тим, у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Суд відхиляє посилання митного органу на відсутність у платіжних інструкціях підпису відповідальної особи платника, оскільки таке зауваження має формальний характер та не спростовує факту здійснення оплати, що підтверджується відмітками банку про проведення операції, а також не впливає на числові значення складових митної вартості товару. Сам по собі факт оформлення платіжного документа без окремого реквізиту, за наявності відміток банку про виконання операції та повної відповідності сум і призначення платежу даним інвойсів, не може свідчити про непідтвердження ціни, що була фактично сплачена за товар.
Щодо посилань митного органу на розбіжності в експортних (митних) деклараціях країни відправлення та неподання документа за зазначеним у них номером.
Митний орган в оскаржуваних рішеннях зазначив, що в експортних деклараціях у графі «торговельна країна» вказано Гонконг, а у графі «країна кінцевого призначення» – Poland (Польща), що суперечить умовам зовнішньоекономічної операції, а у двох рішеннях додатково вказав, що у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документа (QGD2367646 та QGD2319209), який до митного оформлення не поданий.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом ч.2 ст.53 МК України не належить до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до п.7 ч.3 ст.53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Позивач не впливає на заповнення експортної декларації та подає її митному органу в такому вигляді, в якому отримав її від відправника.
Разом з тим, митний орган не послався на норми законодавства країни відправлення, які регламентують порядок заповнення відповідних граф експортної декларації, а лише навів власні припущення без належного обґрунтування.
Стосовно зазначення у графі «номер накладної (дорожнього листа)» номерів QGD2367646 та QGD2319209, суд встановив, що такі номери є номерами коносаментів, які були подані до митного оформлення (коносамент №QGD2367646 від 29.11.2025 та коносамент №QGD2319209 від 08.12.2025), а їх номери також зазначені у поданих декларантом коносаментах №BW25110614 від 29.11.2025 та №BW25110776 від 08.12.2025. Суд також зауважує, що по всіх чотирьох поставках до митного контролю подавався ідентичний пакет документів, проте зауваження щодо неподаного документа за зазначеним номером наведено митним органом лише у двох рішеннях із чотирьох, що додатково свідчить про формальний та непослідовний характер таких зауважень.
Щодо посилань митного органу на непідтвердження транспортної складової митної вартості (рішення №UA209000/2026/000398/2 від 18.03.2026 та №UA209000/2026/000488/2 від 27.03.2026).
У двох оскаржуваних рішеннях митний орган указав на відсутність на коносаменті №SZSE25120512 підпису та печатки, а також на те, що, виходячи зі змісту товаросупровідних документів, перевезення товару фактично здійснювалось за маршрутом порт Гданськ – Глівіце (Польща) із навантаженням/перевантаженням товару в Глівіце, у зв`язку з чим до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданська до Глівіце та документи, що підтверджують витрати з навантаження/розвантаження в Глівіце; у рішенні №UA209000/2026/000488/2 від 27.03.2026 додатково зазначено про неподання заявок та банківських платіжних документів на оплату транспортних послуг.
Суд установив, що на підтвердження транспортної складової митної вартості декларант подав до митного контролю договори транспортного експедирування та транспортно-експедиторського обслуговування, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, коносаменти, накладні УМВС, автотранспортні накладні, довідки про транспортні витрати, деталізації транспортних витрат та акти виконаних робіт. Зокрема, ТОВ «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІЗ УКРАЇНА» як агент морського перевізника СМА CGM S.A. надало довідки про транспортні витрати №5753 від 23.02.2026 та №5789 від 19.02.2026, в яких підтверджено, що за відповідними коносаментами здійснено перевезення контейнерів за маршрутом Гданськ (Польща) – Мостиська (Україна), а також зазначено вартість перевезення – 60326,56 грн, з розподілом на відтинок до станції Медика та від неї до станції Мостиська. Витрати за відповідними рахунками-фактурами підтверджуються платіжними інструкціями, суми за якими (60326,56 грн) корелюються із сумами, вказаними у довідках про транспортні витрати.
Окрім того, перевізник у листах підтвердив, що всі витрати, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажу залізничним транспортом за визначеним маршрутом, включаючи перевантаження вантажу в порту Гданськ, портові збори та термінальні витрати, навантаження та вивантаження, зберігання вантажу в порту та на залізничних станціях, повністю включені до загальної вартості транспортно-експедиторських послуг, а окремі рахунки за зазначені витрати імпортеру не виставлялися і додаткові платежі ним не здійснювалися. Отже, доводи митного органу про наявність окремих непідтверджених витрат із навантаження/перевантаження товару в Глівіце не знаходять підтвердження матеріалами справи.
Стосовно зауваження про відсутність на коносаменті підпису та печатки суд зазначає, що відсутність підпису капітана судна або іншого представника перевізника в коносаменті не впливає на числові значення складових заявленої митної вартості. Коносамент містить необхідні реквізити (дату, маршрут, відправника, одержувача, опис вантажу, контейнерний номер), а контейнерний номер у коносаменті збігається з номером, вказаним у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг, що підтверджує належність коносамента саме до цієї товарної партії. Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 вказав, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами; Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.
Стосовно посилань митного органу на ненадання заявок на перевезення суд зазначає, що заявка не є первинним документом, який містить інформацію про вартість товару, і не визначена ч.ч.2, 3 ст.53 МК України як документ, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен обов`язково подаватися до митного контролю. Аналогічна позиція щодо вимагання від імпортерів надання заявки на перевезення викладена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, в якій зазначено, що серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість, а тому вимога про її надання є безпідставною.
Щодо обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та застосування резервного методу.
Суд звертає увагу, що відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом у рішенні про коригування митної вартості зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Письмове рішення про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинно містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування, а також пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив лише номери та дати митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості (МД №401020/2025/56532 від 08.12.2025 та МД №UA100380/2026/2118 від 23.01.2026), без наведення докладної інформації, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії, умови поставки та комерційні рівні. При цьому коригування на обсяг партії товару та комерційні рівні митним органом не здійснювалося. Такий підхід до формування оскаржуваних рішень суперечить наведеним положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.
Крім того, суд враховує, що використані митним органом як джерело інформації митні декларації оформлені із застосуванням резервного (шостого) методу визначення митної вартості, а не за ціною договору, та містять відмінності у вазі товару порівняно з товаром, що оформлювався позивачем.
За таких обставин сама лише інформація з бази даних митного органу про вантажну митну декларацію, яка була взята за основу при коригуванні митної вартості, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним за другорядним (резервним) методом, суд має вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована та що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. Таких доказів відповідач до суду не надав.
Суд також зауважує, що при винесенні оскаржуваних рішень щодо ідентичного за кодом УКТ ЗЕД товару (72292000) митний орган визначав різну скориговану митну вартість: у рішеннях від 24.02.2026 та від 04.03.2026 – 1,21 дол.США/кг, а у рішеннях від 18.03.2026 та від 27.03.2026 – 1,20 дол.США/кг, що додатково свідчить про непослідовність та необґрунтованість дій митного органу.
Посилання відповідача на листи та інформаційні бази даних є безпідставним, оскільки такі джерела не є актами нормативного характеру, а виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю тотожних товарів згідно з наявною у митного органу інформацією не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників таких ресурсів.
Доводи відповідача про те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, не спростовують висновків суду. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах, на які посилається відповідач у відзиві (зокрема від 31.03.2020 у справі №804/2028/17, від 04.07.2022 у справі №804/1053/16, від 07.02.2023 у справі №804/5961/16, від 20.03.2020 у справі №480/3807/18, від 02.05.2024 у справі №520/22458/23, від 15.02.2022 у справі №826/12901/17), не є релевантними для обставин справи, що розглядається, оскільки такі висновки викладені за інших фактичних обставин (зокрема за наявності у поданих документах реальних розбіжностей, ознак підробки, неподання документів про оплату товару чи відсутності у заявці відомостей про вартість фрахту), які у цій справі відсутні, а відтак не підлягають застосуванню.
В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митних деклараціях зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або що у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки чи не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення митним органом конкретних обставин, які викликали в нього сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а недотримання цих умов свідчить про порушення критеріїв правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, закріплених у ч.2 ст.2 КАС України. Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2025 у справі №460/164/24.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вимагає від владного суб`єкта діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій обґрунтованості рішення вимагає враховувати всі обставини, що мають значення для його прийняття, та уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами; несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржувані рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є правовими актами індивідуальної дії, суд констатує невідповідність таких рішень критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує їх неоднозначне трактування, а тому такі рішення належить визнати протиправними та скасувати. Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то, ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 10899,64 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 20000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «ШОКАЛО ТА ПАРТНЕРИ» на підставі договору про надання правової допомоги №1-16/01/26 від 16.01.2026 та додаткової угоди №3 від 01.04.2026 до цього договору, якими сторони узгодили розмір гонорару у фіксованому розмірі 20000,00 грн. Понесення витрат підтверджується рахунком №2.1-2-1-16/01/26 від 01.04.2026, платіжною інструкцією №1228 від 01.04.2026 та детальним описом виконаних робіт.
Відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх завищеність та неспівмірність із обсягом фактично наданих послуг та складністю справи.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд враховує, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; спірні правовідносини стосуються однотипних рішень про коригування митної вартості, прийнятих за подібних обставин та з ідентичним обґрунтуванням, а підготовлені у справі процесуальні документи значною мірою ґрунтуються на сталій судовій практиці.
За таких обставин, з урахуванням критеріїв співмірності та пропорційності, суд приходить висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 20000,00 грн є завищеною, а підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 8000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8– 10, 13, 14, 72– 77, 139, 241– 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 24.02.2026 №UA209000/2026/000281/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.03.2026 №UA209000/2026/000317/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 18.03.2026 №UA209000/2026/000398/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.03.2026 №UA209000/2026/000488/2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., буд.1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІНО-УКРАЇНА» (місцезнаходження: вул.Розкидайлівська, буд.29, офіс 26, м.Одеса, Одеська область, 65020; код ЄДРПОУ: 45568817) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 10899 (десять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 64 копійки.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., буд.1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІНО-УКРАЇНА» (місцезнаходження: вул.Розкидайлівська, буд.29, офіс 26, м.Одеса, Одеська область, 65020; код ЄДРПОУ: 45568817) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.